Окрема думка
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
 
справа № 755/15720/19 (провадження № 61-7234 св 20)
05 жовтня 2022 року 
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору і постановою від 05 жовтня 2022 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в частині вирішення вимог про визнання недійсним пункту 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 та зобов`язання акціонерного товариства «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 все отримане за пунктом 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 в якості комісії за обслуговування кредиту скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору. Зобов`язав акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 з огляду на нікчемність пунктів 1.11 та 6.1 (в частині комісії) цього договору. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишив без змін.
 
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
 
1.       Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160, укладений між нею та ПАТ «Ідея Банк».
 
2.       Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
3.       Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасовано в частині стягнення коштів за нарахування комісії за пунктом 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним пункт 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160, зобов`язано АТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 все отримане за пунктом 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 в якості комісії за обслуговування кредиту.
 
4.       Обґрунтовуючи своє рішення колегія судді Верховного Суду дійшла висновку, що положення пунктів 1.11 та 6.1 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно.
 
5.       Так, пунктом 1.11 кредитного договору позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
 
6.       Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6.1 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту.
 
7.       Відповідно до положень частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
8.       Частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
 
9.       Частиною першою статті 3 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
 
10.   Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 
 
11.   Споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
 
12.   Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
 
13.   Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, на виконання вимог статті 5 Закону України «Про споживче кредитування», (далі - Правила) банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
 
14.   Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
 
15.   Відповідно до додатку 1 до Правил (методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача) загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
 
16.   Отже, як Законом України «Про споживче кредитування» так і Правилами безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
 
17.   Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
18.   Частинами першою та другою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
19.   Тобто нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом і для якого визнання його недійсності судом не потрібне, а в судовому порядку розглядаються лише вимоги пов`язані з його недійсністю.
 
20.   Таким чином встановлена ПАТ «Ідея Банк» в кредитному договорі від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 плата за обслуговування кредиту, розмір якої доведено до відома позичальника, не може бути нікчемною.
 
21.   Разом із цим згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
 
22.   Таким чином умова про встановлення плати за обслуговування кредиту може бути визнана недійсною за умови доведення несправедливості такої умови договору по відношенню до позичальника або її невиконання.
 
23.   Статтями 12 та 81 ЦПК України також встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
24.   Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь?які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
25.   Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
26.   Проте позивачем у цій справі не доведено належними та допустимими доказами факту недобросовісності банку по відношенню до неї, як позичальника, та стягнення плати за обслуговування кредиту як істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, тобто що така умова кредитного договору є несправедливою чи послуги передбачені пунктом 1.11 кредитного договору від 15 вересня 2017 року № Z06.179.74160 їй не надавалися.
 
Враховуючи викладене, вважаю, що Верховний Суд дійшов помилкового висновку про нікчемність пунктів 1.11 та 6.1 кредитного договору, а належним процесуальним рішення Верховного Суду у цій справі було б прийняття постанови про скасування постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та залишення в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року.

 
 
Суддя                                                                                                               В. В. Пророк