УХВАЛА

09 вересня 2024 року 
м. Київ

справа №300/2536/24
адміністративне провадження № К/990/33785/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  (далі - Суд):
судді-доповідача Бевзенка В.М., 
суддів: Берназюка Я.О., Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій  області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №300/2536/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в                                   Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій,-
В С Т А Н О В И В:
У 2024 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в                                   Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області №092850019440 від 06.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до трудового стажу позивача періоди роботи в Долинському хлібозаводі з 18.05.1992 по 16.12.1998 (відповідно до довідки ТОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024) та період роботи в російській федерації у районі крайньої півночі, республіка Комі, м. Усінськ, а саме у ТОВ «Комі КТС» на посаді помічника бурильника з 22.10.2001 (запис у трудовій книжці №01 від 22.10.2001) по 31.12.2003 (запис у трудовій книжні №5 від 31.12.2003); у ТОВ «Максіма» на посаді помічника бурильника з 02.01.2004 (запис у трудовій книжці №06 від 02.01.2004) по 17.05.2008 (запис у трудовій книжці №7 від 17.05.2008), з 18.05.2008 (запис у трудовій книжці №08 від 18.05.2008) по 29.06.2009 (запис у трудовій книжці №9 від 29.06.2009), з 31.05.2010 (запис у трудовій книжці №10 від 31.05.2010) по 29.04.2011 (запис у трудовій книжці №11 від 29.04.2011), з 16.05.2011 (запис у трудовій книжці №12 від 16.05.2011) по 12.04.2012 (запис у трудовій книжці №13 від 12.04.2012), з 13.04.2012 (запис у трудовій книжці №14 від 13.04.2012) по 27.01.2013 (запис у трудовій книжці №16 від 27.01.2013); на посаді оператора ПРС з 11.02.2013 (запис у трудовій книжці №17 від 11.02.2013) по 10.01.2014 (запис у трудовій книжці №18 від 10.01.2014), з 21.02.2014 (запис у трудовій книжці №19 від 21.02.2014) переведений помічником бурильника (запис у трудовій книжці №21 від 16.12.2014) по 27.11.2015 (запис у трудовій книжні №22 від 27.11.2015), на посаді помічника бурильника з 26.12.2015 (запис у трудовій книжці №23 від 26.12.2015) по 14.12.2016 (запис у трудовій книжці №24 від 14.12.2016), з 10.01.2017 (запис у трудовій книжці №25 від 10.01.2017) по 03.12.2017 (запис у трудовій книжці №26 від 03.12.2017);
- призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалою від 09.04.2024 відкрив провадження, вирішив розглядати і розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024, позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області №092850019440 від 06.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу; 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до трудового стажу позивачу періоди роботи в Долинському хлібозаводі з 18.05.1992 по 16.12.1998 (відповідно до довідки ТОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024) та період роботи в російській федерації у районі крайньої півночі, республіка Комі, м. Усінськ, а саме у ТОВ «Комі КТС» на посаді помічника бурильника з 22.10.2001 (запис у трудовій книжці №01 від 22.10.2001) по 31.12.2003 (запис у трудовій книжні №5 від 31.12.2003); у ТОВ «Максіма» на посаді помічника бурильника з 02.01.2004 (запис у трудовій книжці №06 від 02.01.2004) по 17.05.2008 (запис у трудовій книжці №7 від 17.05.2008), з 18.05.2008 (запис у трудовій книжці №08 від 18.05.2008) по 29.06.2009 (запис у трудовій книжці №9 від 29.06.2009), з 31.05.2010 (запис у трудовій книжці №10 від 31.05.2010) по 29.04.2011 (запис у трудовій книжці №11 від 29.04.2011), з 16.05.2011 (запис у трудовій книжці №12 від 16.05.2011) по 12.04.2012 (запис у трудовій книжці №13 від 12.04.2012), з 13.04.2012 (запис у трудовій книжці №14 від 13.04.2012) по 27.01.2013 (запис у трудовій книжці №16 від 27.01.2013); на посаді оператора ПРС з 11.02.2013 (запис у трудовій книжці №17 від 11.02.2013) по 10.01.2014 (запис у трудовій книжці №18 від 10.01.2014), з 21.02.2014 (запис у трудовій книжці №19 від 21.02.2014) переведений помічником бурильника (запис у трудовій книжці №21 від 16.12.2014) по 27.11.2015 (запис у трудовій книжні №22 від 27.11.2015), на посаді помічника бурильника з 26.12.2015 (запис у трудовій книжці №23 від 26.12.2015) по 14.12.2016 (запис у трудовій книжці №24 від 14.12.2016), з 10.01.2017 (запис у трудовій книжці №25 від 10.01.2017) по 03.12.2017 (запис у трудовій книжці №26 від 03.12.2017);
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
02.09.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у якій скаржник просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.
Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.
У свою чергу, посилання у касаційній скарзі на пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, безпідставне, оскільки відповідач не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок має бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.
Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій  області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024 у справі №300/2536/24 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                                                  В.М. Бевзенко
Судді:                                                                                                                                            Я.О. Берназюк
                                                                                                                                              Л.В. Тацій