УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 565/2003/23
провадження № 61-10505ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мороченцем Ярославом Івановичем, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Сусь Любов Улянівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд визначити йому додатковий строк, тривалістю у три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача помер батько - ОСОБА_4 . На момент смерті батька у нього жодного майна не було. Менше як за місяць, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла його бабуся ОСОБА_3 . Через військову службу та специфіку його роботи з 01 листопада 2016 року по даний час він проходить військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 , а з 24 лютого 2022 року перебуває за місцезнаходженням свого підрозділу, тому він пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 . У встановлений строк спадщину прийняв його дядько ОСОБА_2 , який згоду на прийняття ним спадщини не надає.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено .
Рішення суду мотивовано тим, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті ОСОБА_3 . Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Внук померлої ОСОБА_3 - позивач у справі ОСОБА_1 пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі (останній день подачі заяви 02 травня 2023 року), у жовтні 2023 року звернувся до свого дядька як особи, що прийняла спадщину, із заявою про надання згоди на прийняття ним спадщини, а у подальшому, у листопаді 2023 року, до суду з цим позовом. На обґрунтування причин пропуску строку позивач зазначив проходження військової служби за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 . У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 12:00 год. 24 лютого 2022 року військова частина НОМЕР_1 була переведена у повну бойову готовність, до особливого розпорядження весь особовий склад частини був переведений на казармене положення. При цьому можливість для військовослужбовця військової служби за контрактом головного сержанта ОСОБА_1 залишити розташування військової частини НОМЕР_1 у період часу з 01 листопада 2022 року по 19 червня 2023 року за сімейними обставина та з інших поважних причин встановлена у відповідному положенні, однак за її реалізацією він не звертався. На підставі рапорта ОСОБА_1 йому було надано відпустку з 13 по 22 квітня 2023 року.
Беручи до уваги знаходження військової частини, де проходить службу позивач - м. Вараш, перебування його у відпустці з 13 по 22  квітня 2023 року, ОСОБА_1 не доведена неможливість подачі заяви у встановлений шестимісячний строк до 02 травня 2023 року. Також у судовому засіданні не заперечувався факт присутності позивача на похоронах бабусі. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до нотаріуса позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для поновлення цих строків.
Тому позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та зазначив, що суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки військова частина НОМЕР_1 , де позивач проходить військову службу за контрактом, розташована в м. Вараш, позивач перебував у відпустці з 13 по 22 квітня 2023 року, а відтак не був позбавлений можливості одразу звернутися до будь-якого нотаріуса з метою оформлення заяви про прийняття спадщини або направити її поштою до нотаріуса, яким заведено спадкову справу.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач постійно перебуває у військовій частині НОМЕР_1 за місцезнаходженням свого підрозділу на казарменому положенні в м. Вараш, а тому з поважної причини пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, листом військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року № 94. 
Верховний Суд неодноразово виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто, сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість отримати згоду інших спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини. 
Позивачем не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б йому, як самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини або будь-якого нотаріуса України, незалежно від місця відкриття спадщини. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Тобто, позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України, проте не вчиняв жодних дій щодо прийняття спадщини.
22 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 16 серпня 2023 року у справі №  758/13293/18, від 17 червня 2024 року у справі № 175/3182/23, від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17.
Касаційна скарга мотивована тим, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними та перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Проте суди не врахували, що позивач з 01 липня 2016 року по цей час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року № 56 з 12:00 год 24 лютого 2022 року весь особовий склад частини переведений на казармене положення. Тобто, з цього ж дня позивач постійно перебуває у розпорядженні військової частини за місцем знаходження підрозділу. Позивач проходить службу у взводі спеціального призначення роти спеціального призначення. Через специфіку військової служби під час дії воєнного стану не міг звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки не мав можливості отримати відпустку протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Крім того, командир військової частини зазначив, що надати ймовірний результат розгляду рапорту ОСОБА_1 у випадку його звернення до командування військової частини у період з 01 листопада 2022 року по 19 червня 2023 року не представляється можливим. Суди зазначили про те, що ОСОБА_1 перебував у відпустці з 13 квітня 2023 року по 22 квітня 2023 року, проте не звернули увагу на те, що під час періоду цієї відпустки позивач брав участь у навчальному зборі у військовій частині № НОМЕР_2 , тому не мав можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини.
Через специфіку військової служби під час повномасштабної війни з 24 лютого 2022 року він був задіяний у ряді операцій, які виконувалися його підрозділом та не можуть бути розголошені, тому не міг у визначений законом строк звернутися до нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини, що є поважною причиною, які пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на подання заяви про прийняття спадщини. Суди цих обставин не врахували та безпідставно відмовили у задоволенні позову.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що на час своєї смерті, 03 листопада 2022 року, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Сусь Л. У. 15 березня 2023 року звернувся її син ОСОБА_2 як спадкоємець, який проживав постійно разом із спадкодавицею за адресою: АДРЕСА_1 ..
Внук померлої ОСОБА_3 - позивач у справі ОСОБА_1 пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі (мав подати заяву про прийняття спадщини у строк до 02 травня 2023 року), 05 жовтня 2023 року звернувся до свого дядька як особи, що прийняла спадщину, із заявою про надання згоди на прийняття ним спадщини.
24 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Вараського районного нотаріального округу Сусь Л. У. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та земляної ділянки загальною площею 0,1984 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслутовування житлового будинку, господарських будівель споруд.
02 листопада 2023 року приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Сусь Л. У. письмово повідомлено ОСОБА_1 про пропуск ним встановленого ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та про неподання ним заяви про прийняття спадщини, яка передбачена ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а також не надання доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду з позовом з метою встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
З 01 липня 2016 року по цей час ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Військова частина, де ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, розташована в Рівненській області, м. Вараш, тобто за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
З 12 год. 24 лютого 2022 року військова частина НОМЕР_1 була переведена у повну бойову готовність, до особливого розпорядження весь особовий склад частини був переведений на казармене положення.
Позивач перебував у щорічній основній відпустці за 2023 рік з 13 по 22 квітня 2023 року. 
Згідно з листом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року № 94, можливість для військовослужбовця військової служби за контрактом головного сержанта ОСОБА_1 залишити розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у період часу з 01 листопада 2022 року по 19 червня 2023 року за сімейними обставинами та з інших поважних причин встановлена у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, однак для її реалізації головний сержант ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1  не звертався. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2 ) ці обставини визнані судом поважними».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у  постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016  року у справі № 6-1215цс16».
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Встановивши, що позивач не довів об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили його можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18, від 17 червня 2024 року у справі № 175/3182/23, від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 є необґрунтованими, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин справи. 
Зокрема, у справах № 314/2550/17, № 758/13293/18, № 175/3182/23 Верховний Суд робив висновок про наявність поважних причин, як підстави для задоволення позову для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з урахуванням незначного періоду пропуску строку для подання нотаріусу заяви на прийняття спадщини, а у справі № 640/8507/17 Верховний Суд врахував свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем померлого, який за життя склав заповіт на її ім`я.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у  подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року у справі № 565/2003/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко