ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 серпня 2024 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 716/662/24
провадження № 22-ц/822/717/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Одинака О. О.
суддів: Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.,
секретар Тодоряк Г. Д.
заявник ОСОБА_1 
заінтересована особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області
апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2024 року в частині призначення опікуна
головуючий в суді першої інстанції суддя Сірик І. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання його батька ОСОБА_2 недієздатним та призначення заявника його опікуном.
Посилався на те, що батько ОСОБА_2 хворіє на гіпертонічну хворобу та почав страждати на психоневрологічне захворювання. 
У зв`язку з цим останній перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра. 
Вказує, що згідно висновку ЛКК №220 діагноз ОСОБА_2 виражена атеросклеротична деменція, внаслідок чого останній потребує постійного стороннього догляду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду від 30 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 недієздатним.
Встановлено над ОСОБА_2 опіку та призначено опікуном його сина ОСОБА_1 строком на два роки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання щодо визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення опікуном його сина ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем, що прямо стосується прав та обов`язків Військової частини НОМЕР_1 , та є підставою для оскарження зазначеного рішення. 
Наголошує на тому, що судом першої інстанції при ухвалені рішення було порушено норми процесуального права, а саме у частині з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи. 
Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення саме ОСОБА_1 опікуном, суд першої інстанції не врахував обставину перебування останнього на військовій службі.
Вказує, на те що ОСОБА_1 проходить військову службу та його фактичне місце перебування закріплене за військовою частиною, тому вирішення питання щодо призначення його опікуном спрямоване на ухилення від виконання обов`язків військової служби.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє  ОСОБА_3 , подав відзив на апеляційну скаргу.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 6). 
ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку в лікаря психіатра, згідно довідки від 08 березня 2024 року (а.с.12).
Відповідно до висновку ЛКК №220 від 20 лютого 2024 року діагноз ОСОБА_2 виражена атеросклеротична деменція, внаслідок чого останній потребує постійного стороннього догляду (а.с. 13-14).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №225 від 28 лютого 2024 року ОСОБА_2 хворіє хронічним психічним захворюванням у формі атеросклеротичної деменції (недоумство). (а.с. 15-16).
Висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Заставнівської міської ради Чернівецької області від 28 березня 2024 року визнано доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над його батьком ОСОБА_2 (а.с. 17-18).
Згідно з поданням від 01 квітня 2024 року орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Заставнівської міської ради просив суд встановити опіку над ОСОБА_2 та призначити опікуном його сина ОСОБА_1 (а.с. 19).
На момент подання заяви до суду ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18 червня 2022 року №15 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (а.с. 61).
03 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком (а.с. 69).
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2024 року в частині визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення над ним опіки закрито.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).
Суд, за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу (частина 2 статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах 2-5 статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
Щодо вирішення судом першої інстанції питання про права та обов`язки військової частини
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина 2 статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує, у тому числі відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, держави.
Відповідно до частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 3 статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. 
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у його мотивувальній частині містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у його резолютивній частині суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 916/4093/21.
Відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
Отже, в результаті ухвалення судового рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном його батька ОСОБА_2 , суд вирішив питання щодо обов`язку військової частини звільнити заявника з військової служби та законного інтересу військової частини у проходженні ОСОБА_1 військової служби в умовах воєнного стану.
Щодо вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном батька ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Як встановлено судом, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції  так і на момент її перегляду в апеляційному порядку, останній є військовослужбовцем Збройних Сил України та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18 червня 2022 року №15 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення.
Звертаючись до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення ОСОБА_1 його опікуном та після ухвалення судом першої інстанції судового рішення про задоволення таких вимог, заявник подав до військової частини рапорт про звільнення з військової служби на підставі цього рішення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком.
Колегія суддів у цій частині звертає увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.
З урахуванням обставини проходження ОСОБА_1 військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація права ОСОБА_1 бути опікуном недієздатного батька можлива лише за умови звільнення з військової служби. 
Оскільки ОСОБА_1 з 18 червня 2022 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та проходить військову службу, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року в справі № 742/887/23.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 .
Щодо судових витрат
Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
Наведене правило є спеціальним під час визначення того, чи повинен заявник під час звернення до суду з такими заявами сплачувати судовий збір.
За загальними правилами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що викладене у частині 2 статті 299 ЦПК України правило потребує свого системного тлумачення. Це викликане тим, що, з одного боку, за визначенням до складу судових витрат входить за частиною 1 статті 133 ЦПК України і судовий збір, з іншого - у справах про визнання особи недієздатною покладаються на рахунок держави саме судові витрати, пов`язані з провадженням у справі, коли перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи закріплений у частині 3 статті 133 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.
Враховуючи, що частина 2 статті 299 ЦПК України містить правило, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, тобто, заявник звільнена від сплати судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною, оскільки судовий збір є складовою судових витрат. Відмінне від наведеного розуміння частини 2 статті 299 ЦПК України призведе до порушення права заявника на доступ до правосуддя, доступ до суду, що є неприпустимим. 
Правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21.
Виходячи з наведеного, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, а тому рішення суду в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про призначення заявника опікуном.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2024 року в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 14 серпня 2024 року.

Головуючий                                                Олександр ОДИНАК

Судді:                                                        Ірина ЛИТВИНЮК

Наталія ПОЛОВІНКІНА