УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 642/7435/21
провадження № 51-1467 ск 23
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 липня 2024 року,
установила: 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доданих до неї та наявних у Верховному Суді матеріалів, за вироком Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2024 року, залишеним без змін 25 липня 2024 року Полтавським апеляційним судом,  ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі статей 71, 72 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року (справа № 642/2764/21) й остаточно визначено захід примусу у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Строк покарання рахується з 27 лютого 2024 року, а запобіжний захід до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою.
Також постановлено виконувати самостійно вирок Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Суд визнав  ОСОБА_5 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у  вироку, незаконного придбання й зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини.
Як установив суд, 5 червня 2021 року  ОСОБА_5 придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку зберігав при собі для подальшого вживання. Надалі 6 червня 2021 року з 1:00 до 1:59 напроти будинку на АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 під час огляду правоохоронці вилучили два пакети з  PVP, загальною вагою 0,7483 г. 
Крім того, 14 липня 2021 року  ОСОБА_5 придбав через мережу Інтернет таку ж речовину, яку зберігав при собі для подальшого вживання. У цей же день у період часу 20:10-20:35 на пров.  АДРЕСА_2 у   ОСОБА_5 в ході огляду правоохоронці вилучили дев`ять пакетів з PVP, загальною вагою 1,1398 г. 
У касаційній скарзі захисник просить змінити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) згадані судові рішення стосовно ОСОБА_5 і рахувати строк покарання останньому не з 27 лютого 2024 року, а з 28 лютого 2023 року. Суть доводів скаржника зводиться до того, що з  урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК суд першої інстанції мав обчислювати засудженому строк покарання з 28 лютого 2023 року - з часу попереднього ув`язнення в  іншій справі № 619/1846/23. На думку захисника, апеляційний суд необґрунтовано залишив поза увагою правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд), викладену в постанові від 29 листопада 2018 року (справа  № 541/715/17). 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при постановленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 2 ст. 309 КК у  касаційній скарзі не оспорюються. Не міститься у поданій скарзі також аргументів про несправедливість призначеного покарання.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятними. 
Частиною 5 ст. 72 КК передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у  строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 цієї статті. 
Як убачається з копії вироку, ОСОБА_5 вчинив злочин у період відбування покарання, тобто запобіжний захід у виді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні місцевий суд обрав лише 27 лютого 2024 року і саме з цієї дати визначив рахувати строк покарання. 
Водночас 28 лютого 2023 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні (справа № 619/1846/23), яке на даний час по суті не розглянуто та призначено на 22 жовтня 2024 року. 
Відповідно до практики Суду, зокрема, як окреслено в постанові від 4 червня 2024 року (справа  № 523/11745/22),не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК. Такий строк тримання є підставою для зарахування лише в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення. 
Отже, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 619/1846/23 з 28 лютого 2023 року до 26 лютого 2024 року не може бути зарахований у строк покарання в  провадженні № 642/7435/21. 
Посилання скаржника на правову позицію Суду, викладену в постанові від 29 листопада 2018 року (справа № 541/715/17), не є слушними, адже у зазначеному рішенні не міститься висновку про те, як саме повинна застосовуватися норма права в розумінні ч. 4 ст. 442 КПК.
Оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.
Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 липня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_3