КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
03 вересня 2024 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 753/19341/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7742/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Кирилюк Г.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі грошового еквівалента 1 019,01 доларів США за офіційним курсом НБУ(а.с. 1-6).
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 05 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Макаренком В.М. за реєстровим № 1049. Відповідно до п. 1 договору позики ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 147 580,80 грн., що на момент укладання договору складало 19 200 доларів США по курсу встановленого НБУ. Позика була надана на один рік з 05 серпня 2009 року по 05 червня 2010 року без сплати відсотків за користування позикою. Договором позики передбачено, що на день повернення позики або її частини, загальна сума позики буде змінюватись відповідно до курсу гривні до долара США, встановленого НБУ. Своє грошове зобов`язання ОСОБА_2 не виконав. 
Зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року по справі № 753/20473/13ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 05 серпня 2009 року у розмірі 237 196,80 грн., 3 % річних за період з 06.08.2010 по 06.08.2014 року 28 463,61 грн. та судові витрати в сумі 1 668 грн. Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2014 року. 
03 грудня 2014 року Дарницький районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 753/20473/13 на виконання вказаного рішення суду та 05 грудня 2014 року Дарницьким районним управлінням юстиції у м. Києві за заявою позивача відкрито виконавче провадження № 45717728. 
27 січня 2020 року виконавче провадження № 45717728 Дарницького районного управління юстиції у м. Києві передано до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) на підставі наказів Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», та наказу від 19 грудня 2019 року № 4075/5 «Про відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві» у зв`язку з введенням Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до структури Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Станом на 11 жовтня 2023 року за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києві від 03 грудня 2014 року № 753/20473/13 про стягнення боргу по виконавчому провадженню № 45717728 боржником частково сплачено 17 165,16 грн. Даний факт підтверджується відповіддю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 11 жовтня 2023 року за вихідним № 144780. Також, З відповіді Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) вбачається, що боржник ОСОБА_2 протягом майже дев`яти років, а саме з 05 грудня 2014 року по 19 вересня 2023 року не сплачував борг. З огляду на викладене, вважав, що у ОСОБА_1 виникло право на стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦПК України (а.с. 1-6).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 13 895 грн. 55 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 400 грн. 67 коп. (а.с. 33-37).
Не погодившись з рішенням районного суду, 01 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 42-44).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції помилково взято за основу для розрахунку 3 % річних рішення Дарницького районного суду від 06 серпня 2014 року у справі № 753/20473/13-ц, оскільки грошове зобов`язання виникло на підставі договору позики від 05 серпня 2008 року, а не на підставі судового рішення. Вказував, що позивачем були надані докази щодо виникнення зобов`язання на підставі договору позики від 05 серпня 2008 року, а рішення Дарницького районного суду від 06 серпня 2014 року є доказом, який підтверджує виникнення грошового зобов`язання та є фактом, який не потребує доказування.
Вважав, що суд першої інстанції помилково посилався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/2449/22, оскільки позовні вимоги не є тотожними. 
Крім того, з рішення Дарницького районного суду від 06 серпня 2-014 року вбачається, що позивачем заявлялись позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики у розмірі еквівалентному 19 200 доларів США. Отже,  посилання суду першої інстанції, що рішення суду є доказом того, що позивач погодився на зміну грошового зобов`язання з еквівалента доларів США на гривні України є необґрунтованим припущенням суду. Вказаним судовим рішенням взагалі не розглядалось питання про заміну грошового зобов`язання позивача з еквівалента доларів США на гривні України. Вказане рішення суду не є новацією. Також, прийняття виконання вказаного рішення суду не є свідченням того, що позикодавець погодився з новацією грошового зобов`язання.
Вважав, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 625 ЦПК України з урахуванням правового висновку застосування норми права, викладеної Великої Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (а.с. 42-44).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору позики від 05 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), посвідченого 05 серпня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В. М. за реєстровим № 1049, ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 147 580,80 грн., що станом на день підписання договору становило 19 200,00 доларів США, які позичальник (відповідач) зобов`язався повернути до 05 серпня 2010 року включно, без сплати відсотків за користування грошовими коштами (п.1 Договору) (а.с. 9-10).
Згідно пункту 1.1 договору сторони домовились про те, що у разі зміни курсу встановленого Національним Банком України гривні до долара США на день повернення позики сума буде змінюватись відповідно до курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день повернення позики.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року у справі № 753/20473/13-ц, яке набрало законної сили 12.11.2014 року, стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  265 660, 41 грн., судові витрати в сумі 1 668 грн., а всього - 267 328,41 грн. (а.с. 11-13).
05 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Вишевським Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45717728 на підставі виконавчого листа № 753/20473/15, виданого 03 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості у розмірі 267 328,41 грн. Боржник: ОСОБА_2 . Стягувач: ОСОБА_1 (а.с. 20).
З відповіді начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєць А. від 11 жовтня 2023 року вбачається, що за період з 05.12.2014 по 09.10.2023 боржником згідно виконавчого листа № 753/20473/13 від 03.12.2014, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 267 328,40 грн., частково сплачено 17 165,16 грн. (6 256,08 грн. від 20.09.2023; 3 636,36 грн. від 25.09.2023; 3 636,36 грн. від 04.10.2023; 3 636,36 грн. від 10.10.2023). Таким чином, сума боргу станом на 11.10.2023 складає - 250 163,24 грн. (а.с. 21).
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 625 цього Кодексу, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті 526, 599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду. 
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, вбачається що позовні вимоги обґрунтовані невиконанням рішення суду, оскільки позивач зазначає період саме з часу після винесення судового рішення про повернення заборгованості за позикою - з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Відтак, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції невірно виходив з суми заборгованості, встановленої рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року, оскільки позивач в позовній заяві пов`язував наявність підстав для нарахування 3 % річних не з невиконанням рішення суду, а з невиконанням грошового зобов`язання за договором позики.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, що в цілому становить 265 660,41 грн.
При цьому, з мотивувальної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі еквівалентному 19 200,00 доларів США на день винесення рішення суду.
Ухвалюючи вищевказане рішення у справі № 753/20473/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, та яке набрало законної сили, суд врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення, та визначив борг в гривні, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог.
Таким чином, позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником виконувалось судове рішення про стягнення такої заборгованості, не має права на стягнення 3% річних в іноземній валюті, оскільки останній визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і приймав його виконання.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/2449/22 (провадження № 61-13205св22).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги розрахунок 3 % річних, наведений позивачем в позовній заяві, проте, здійснюючи власний розрахунок 3% річних, суд першої інстанції помилково взяв за основу для розрахунку суму 267 328,41 грн., оскільки, як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 265 660, 41 грн. та судові витрати у розмірі 1 108,00 грн., а всього 267 328,41 грн. Однак, нарахування 3 % річних на суму судового збору є неправомірним, оскільки судовий збір за своєю природою не є зобов`язанням, у розумінні ст. 509 ЦК України.
Відтак, колегія суддів здійснює розрахунок 3 % річних за період з 01 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу у розмірі 265 660, 41 грн. за формулою: сума санкції = Сx3xД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. При цьому, колегія суддів наводить наступний розрахунок: з 01/06/2020 до 31/12/2020 - 265 660,41 грн. x 3 % x 214 дн. : 366 : 100 - 4 659,94 грн.; з 01/01/2021 до 23/02/2022 - 265 660,41 грн. x 3 % x 419 дн. : 365 : 100 - 9 148,91 грн., авсього 3 % річних: 13 808,85 грн.
Проте, враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 13 895,55 грн., апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , відповідач не оспорює визначений районним судом розмір стягнутої заборгованості, апеляційний суд не може погіршувати становище апелянта, який є позивачем по справі, а відтак, визначена судом першої інстанції сума заборгованості у розмірі 13 895,55 грн.залишається незмінною. 
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
                                                              
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова 

 Г.М. Кирилюк