УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/208/23         Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М.В. 
Категорія 8            Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання         Кузьменко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №290/208/23 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення
за апеляційною  скаргою Романівської селищної  ради Житомирського  району Житомирської області 
на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Ковальчука М.В. 
в с т а н о в и в:
В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 1119-34/22 від 07 грудня 2022 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови», а також визнати недійсною реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за цим органом місцевого самоврядування прав комунальної власності на земельні ділянки загальною площею 0,03 га, а саме 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, з цільовим призначенням - земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ 03.19), за адресою: АДРЕСА_1 .
29 січня 2024 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити Романівській селищній раді вчиняти будь-які цивільно-правові угоди стосовно земельних ділянок - 0,02 га, з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ 03.19), що за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено Романівській селищній раді Житомирського району Житомирської області вчиняти певні дії, зокрема вчиняти будь-які цивільно-правові угоди стосовно земельних ділянок площею 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та площею 0,01а з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359 з цільовим призначенням - земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ03.19), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі Романівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала необґрунтована, постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу. Зокрема зазначає, що в ухвалі районного суду жодним чином не наведено достатньо обґрунтованого припущення, та не надано жодного доказу, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вказує, що для укладання будь-якого договору щодо відчуження даної земельної ділянки, або передачі її в оренду необхідні рішення сільської ради, про включення до реєстру приватизації, або реєстру для передачі в оренду, визначення ринкової вартості земельної ділянки, створення аукціонних комісій, публікації відповідних повідомлень в системі «Прозорро» та проведення аукціонів, підписання протоколів аукціонів, внесення коштів, і як результат - укладення цивільно-правових угод. Вважає, що позивачем не надано будь-яких проектів рішень селищної ради, які б розпочинали процедури приватизації або передачу в оренду. Тобто, позивач у своїй заяві недостатньо обґрунтувала своє припущення та не надала до суду належних доказів.
Окрім того, позов був заявлений до суду позивачем в лютому 2023 року, також ухвалами Романівського районного суду провадження у справі було зупинене 21.04.2023 року та поновлене 19.03.2024 року, тобто тривало більше року, і за цей час відповідачем жодного разу та жодним чином не вживалися заходи, які могли б істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі питання співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів - взагалі не досліджувалося. 
Позивач звернулася з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення сільської ради, визнати недійсною реєстрацію в ДРРП та їх обтяжень за цим органом місцевого самоврядування прав комунальної власності на земельні ділянки, хоча в заяві про вжиття заходів забезпечення позову просить заборонити вчиняти певні дії, зокрема вчиняти будь-які правові угоди стосовно даних земельних ділянок. Тобто, позивач у своїй позовній вимозі до суду жодним чином не заявляє будь-яке своє матеріальне право на дані земельні ділянки, жодних вимог щодо реєстрації прав на дані земельні ділянки за позивачем не висуває, натомість безпідставно просить суд заборонити укладати будь-які цивільно-правові угоди.
У поданому позивачем ОСОБА_1  відзиві, остання просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції під час розгляду даного питання дотримався процедури розгляду клопотання та прийняв судове рішення у відповідності з нормами чинного законодавства. В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що прийнявши рішення №1119-34/22 від 07.12.2022, Романівська селищна рада сформувала спірні земельні ділянки розміром 0,01 та 0,02 га як об`єкти цивільних прав і таким чином підготувала їх до відчуження, вилучивши у такий спосіб вказані земельні ділянки із земель, на які позивачу та іншим співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою з метою передачі у власність рішенням цієї ж ради №683/15/21 від 29.10.2021 року. В зв`язку з цим суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що подальша зміна власника (користувача) спірних земельних ділянок може призвести до потенційних труднощів, оскільки за умов існування нового власника чи іншої особи, яка володітиме будь-якими речовими правами на ці земельні ділянки, таке рішення не призведе до відновлення її порушених прав, а також може потягнути за собою зміну предмета спору у цій справі чи виникнення нового спору.
Вказує, що жодних негативних наслідків від застосованих судом заходів забезпечення позову немає. У разі задоволення позову вона та інші співвласники квартир матимуть можливість замовити та виготовити технічну документацію із землеустрою, яка в обов`язковому порядку повинна бути передана відповідачу на розгляд та затвердження чи, при наявності підстав, про відмову у ньому.
Вважає, що обраний судом вид забезпечення в повній мірі відповідає предмету позовних вимог. Саме заборона на вчинення щодо вказаних земельних ділянок будь-яких цивільно-правових угод дозволить у випадку задоволення судом її позову, безперешкодно виконати рішення в частині визнання недійсною реєстрації вказаних земельних ділянок в ДРРП та їх обтяжень.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, а ухвалу Романівського районного суду від 19 березня 2024 року скасувати.
Представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися до суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що наведені обставини в їх сукупності є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася суду, що є підставою для забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, які позивач просить вжити, є співмірними з позовними вимогами, та спрямовані на збереження фактичного та правового становища спірних земельних ділянок до ухвалення рішення суду за наслідками розгляду справи по суті. 
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Суд першої інстанції врахував, що ймовірність утруднення виконання рішення суду існує, адже подальша зміна власника (користувача) спірних земельних ділянок може призвести до потенційних труднощів у подальшій реалізації такого рішення, оскільки за умови існування нового власника земельних ділянок чи іншої особи, яка володітиме будь-якими речовими правами на них - таке рішення не призведе до відновлення порушених прав ОСОБА_1 , навіть у разі задоволення позовних вимог, а також може потягнути за собою зміну предмета спору у цій справі чи виникнення нового спору. Тому позивач має обґрунтовану підозру про можливість утруднення виконання рішення у майбутньому, а земельні ділянки, на які вона просить накласти арешт, є ділянками, на які вона та інші співвласники мають намір розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність, яке було надано позивачу та іншим власникам квартир житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням Романівської селищної ради №683-15/21 від 29 жовтня 2021 року.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб та учасників процесу, є безпідставними.
Доводи про те, що позивач у своїй позовній вимозі до суду жодним чином не заявляє будь-яке своє матеріальне право на дані земельні ділянки, жодних вимог щодо реєстрації прав на дані земельні ділянки за позивачем - натомість безпідставно просить суд заборонити укладати будь-які цивільно-правові угоди, є безпідставними та недоведеними.
З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви.
Розглядаючи заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, правильно встановив, що між сторонами дійсно виник спір й існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, тому з метою запобігання ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у випадку задоволення позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування заявленого позивачем заходу (способу) забезпечення позову, а саме заборони Романівській селищній раді Житомирського району Житомирської області вчиняти певні дії, зокрема вчиняти будь-які цивільно-правові угоди стосовно земельних ділянок 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, з цільовим призначенням - земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ 03.19), що за адресою: АДРЕСА_1 , та правильно вважав, що такі заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Романівської селищної  ради Житомирського  району Житомирської області залишити без задоволення, а ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий                                               Судді