ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року	Львів	Справа № 500/7650/23 пров. № А/857/9311/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                        Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                            Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільської окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 500/7650/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя у І інстанції – Баб`юк П.М.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль, 
дата складення повного тексту рішення – 14.03.2024,

                                                     В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі-відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі-відповідач 2) у якому просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення від 17.10.2023 №112750006043 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 13.10.2023;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням стажу його роботи у період з 01 вересня 2001 по 31 грудня 2021 включно та заробітної плати, визначеної довідками про заробітну плату № 14 від 21.05.2008, № 14 від 27.12.2021, № 15 від 20.05.2008, №27 від 20.03.2008, № 772 від 11.01.2022, № 803 від 22.05.2008, № 1272 від 07.10.2021, №53 від 06.10.2017 з дня звернення за перерахунком, а саме з 13.10.2023 і передати його пенсійну справу для виплати до пенсійного органу за місцем фактичного проживання позивача, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке зобов`язати її виплачувати з дати проведення перерахунку.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.10.2023 він за допомогою веб порталу Пенсійного фонду України звернувся за перерахунком його пенсії з метою врахування раніше незарахованого стажу та заробітної плати, які ним набуті до призначення йому пенсії, однак розглянувши заяву позивача за екстериторіальним принципом Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішенням від 17.10.2023 № 112750006043 відмовило в перерахунку пенсії, зарахуванні стажу і заробітної плати за період з вересня 2001 року по грудень 2021 року у зв`язку з тим, що вони набуті на території російської федерації, що слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Просив позов задоволити.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.10.2023 №112750006043 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.2001 по 31.12.2021 в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2023 із урахуванням періоду роботи з 01.09.2001 по 31.12.2021 в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу та довідок про заробітну плату № 14 від 21.05.2008, № 14 від 27.12.2021, № 15 від 20.05.2008, №27 від 20.03.2008, № 772 від 11.01.2022, № 803 від 22.05.2008, № 1272 від 07.10.2021, №53 від 06.10.2017.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач 1, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 не діє на території України. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058. 
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Позивач звернувся через веб портал Пенсійного фонду України із заявою від 13.10.2023 про перерахунок пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До вказаної заяви позивачем долучено: паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, скановану копію трудової книжки, довідки про заробітну плату № 27 від 20.05.2008 за період роботи з вересня 2001 року по листопад 2006 року, №14 від 27.12.2021 за період роботи з вересня 2001 року по грудень 2021 року, №803 від 22.05.2008 за період роботи з січня 2006 року по червень 2008 року, №15 від 20.05.2008 за період роботи з грудня 2006 року по травень 2008 року, №14 від 21.05.2008 за період роботи з грудня 2006 року по травень 2008 року, № 53 від 06.10.2017 за період роботи з січня 2009 року по липень 2017 року, №1272 від 07.10.2021 за період роботи з січня 2011 року по вересень 2021 року та № 772 від 11.01.2022 за період роботи з жовтня 2016 року по грудень 2021 року, в організаціях російської федерації.
Зазначену, за принципом екстериторіальності, передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням від 17.10.2023 №112750006043 за результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивачу відмовлено в проведенні перерахунку його пенсії.
Вказане рішення обґрунтоване тим, що період роботи, згідно запису трудової книжки з 01.09.2001 року по даний час, в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу та заробітну плату за вищезазначені періоди неможливо врахувати до страхового стажу роботи, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Не погоджуючись із таким рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області безпідставно відмовлено позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 01.09.2001 по 31.12.2021 в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу та у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням такого стажу і довідок про заробітну плату № 14 від 21.05.2008, № 14 від 27.12.2021, № 15 від 20.05.2008, №27 від 20.03.2008, № 772 від 11.01.2022, № 803 від 22.05.2008, № 1272 від 07.10.2021, №53 від 06.10.2017, оскільки вказані обставини які наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт  владних повноважень зобов`язаний  діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів  владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим  державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.
Згідно пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1981 позивач з 01.09.2001 по даний час працює в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу.
Згідно частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно абз. 2 пп. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Частиною 1 ст. 101 Закону України № 1788 визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Підпунктом «в» пункту 7 Порядку №22-1 визначено, що заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).
Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 17 Порядку).
Відтак, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Для проведення перерахунку пенсії позивач надав відповідачу довідки про заробітну плату № 14 від 21.05.2008 за період з 01.12.2006 по 31.05.2008, № 14 від 27.12.2021 за період 09.2001 по12.2021, № 15 від 20.05.2008 за період з 01.12.2006 по 31.05.2008, №27 від 20.03.2008 за період з 01.09.2000 по 30.11.2006, № 772 від 11.01.2022 за період з 10.2016 по 12.2021, № 803 від 22.05.2008 за період з 01.2006 по 06.2008, № 1272 від 07.10.2021 за період з 01.2011 по 09.2021, №53 від 06.10.2017 за період з 01.2009 по 07.2017.
Зазначені довідки про заробітну плату підписані директорами установ та головними бухгалтерами і завірені печаткою. У довідках зазначено про те, що підставою їх видачі є особові рахунки за відповідні роки. 
Апеляційним судом встановлено, що основною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.2001 по 31.12.2021 в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу та відмови у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату № 14 від 21.05.2008, № 14 від 27.12.2021, № 15 від 20.05.2008, №27 від 20.03.2008, № 772 від 11.01.2022, № 803 від 22.05.2008, № 1272 від 07.10.2021, №53 від 06.10.2017 слугувало те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Разом з тим, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).
Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
Згідно статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Кабінет Міністрів України 29.11.2022 прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Згідно пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
На час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах, вказані вище Угоди були чинними для України, відтак підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Верховна Рада України 01.12.2022 прийняла Закон України за № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.
Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Згідно записів з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1981 про період роботи позивача в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу є чіткими, послідовними та не містять виправлень, а довідки про заробітну плату № 14 від 21.05.2008 за період з 01.12.2006 по 31.05.2008, № 14 від 27.12.2021 за період 09.2001 по 12.2021, № 15 від 20.05.2008 за період з 01.12.2006 по 31.05.2008, №27 від 20.03.2008 за період з 01.09.2000 по 30.11.2006, № 772 від 11.01.2022 за період з 10.2016 по 12.2021, № 803 від 22.05.2008 за період з 01.2006 по 06.2008, № 1272 від 07.10.2021 за період з 01.2011 по 09.2021, №53 від 06.10.2017 за період з 01.2009 по 07.2017 підписані директорами установ та головними бухгалтерами і завірені печаткою та у них зазначено про те, що підставою їх видачі є особові рахунки за відповідні роки. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, як і доказів того, що надані позивачем довідки про заробітну плату визнані нечинними або відкликані.
Проте, інших підстав для не зарахування  стажу та неврахування довідок про заробітну плату, ніж ті, що спростовані судом вище у спірному рішенні не наведено. 
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області безпідставно відмовлено позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 01.09.2001 по 31.12.2021 в дитячій школі мистецтв в районі крайньої півночі ямало-ненецького автономного округу та у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням такого стажу і довідок про заробітну плату № 14 від 21.05.2008, № 14 від 27.12.2021, № 15 від 20.05.2008, №27 від 20.03.2008, № 772 від 11.01.2022, № 803 від 22.05.2008, № 1272 від 07.10.2021, №53 від 06.10.2017.
За таких обставин, на думку колегії суддів, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.10.2023 №112750006043 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно періоду, з якого слід здійснити вказаний перерахунок, то апеляційний суд враховує частину четверту статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 13.10.2023, то враховуючи положення частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити вказаний перерахунок з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком, тобто, з 01.10.2023.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 500/7650/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник