ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року	Львів	Справа № 345/2938/24 пров. № А/857/19913/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Кузьмича С.М., Матковської З.М.,
за участю секретаря судових засідань –                     Березюка Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2024 року (головуючий суддя: Кардаш О.І., місце ухвалення – м. Калуш) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Інспектор СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Кравчук Віталій Володимирович про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 , 03.05.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії БАД № 883648 від 27.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Обґрунтовує позов тим, що викладені в постанові обставини є надуманими та не підтвердженими жодними достатніми, належними та допустимими доказами, так як 27.04.2024 о 02.31 год. автомобілем Фольцваген чи будь-яким іншим транспортним засобом він не керував. Тієї ночі він пішки дійшов до заправки з метою придбання цигарок. Повертаючись додому до нього під`їхали працівники поліції та повідомили, що він керував автомобілем у комендантську годину в зв`язку з чим вони мають право перевірити документи та повідомили, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали. З припущенням поліцейських він не погоджувався та неодноразово вказував, що автомобілем не керував. Також, він просив поліцейських надати йому докази, які б вказували на факт вчинення ним правопорушення чи керування ним автомобілем. Натомість, у постанові інформація про технічний засіб за допомогою якого здійснювалась фото або відео фіксація відсутня, а відомостей про ведення фото та /або відеофіксації немає. Тому, ця обставина вказує на те, що постанова серії БАД № 883648 від 27.04.2024 року базується виключно на припущення уповноважених осіб, а тому підлягає скасуванню.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
Позивач, 16.09.2024 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.
У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії БАД № 883648 від 27.04.2024, позивач по справі ОСОБА_1 27.04.2024 о 02.31 год. в м. Калуш по вул. Тихого керував автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування постановою Калуського міськрайонного суду від 21.12.2023, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 7).
Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.12.2023 у справі № 345/5109/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що він 29.09.2023 о 23.01 год. в м. Калуш по вул. Тихого керував автомобілем марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера «Драгер» 6820 (результат сп`яніння 0,91 %), чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також 28.11.2023 о 00.47 год. в м. Калуш по вул. Хіміків керував транспортним засобом марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а. с.27-34).
Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5, 2.9 ПДР за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з боку працівників поліції відсутні будь-які ознаки впливу на ОСОБА_1 та упередженості до нього з боку зазначених осіб, так як його було зупинено під час дії комендантської години, а про наявність протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції було встановлено при встановленні особи, що і підтверджується оглянутим диском.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія (ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»).
З наведеними вище положеннями Закону України «Про дорожній рух», кореспондується п.п. «а» п. 2.1.Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), згідно якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що закон пов`язує притягнення до адміністративної відповідальність, яка передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом водієм, якого позбавлено права керування транспортними засобами.
Крім цього, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктами 2, 5, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;
5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такі документи та на вимогу працівника поліції пред`явити його.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.12.2023 по справі № 345/5109/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115809655), яке набрало законної сили 02.02.2024, згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116840805), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано відеозаписи із нагрудної камери інспектора поліції та відеозапис з зовнішніх камер встановлених у м. Калуш, які в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по цій справі.
Так, згідно відеозапису, по вул. Хіміків, в м. Калуші рухається автомобіль марки «Фольцваген» білого кольору о 02:16 год, після чого транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. Також, на відео записі IMG_7368 (7) із нагрудної камери поліцейського на 1 хв. 20 с. видно, як позивач визнає факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Надалі з переглянутих відео файлів встановлено, що ОСОБА_1 та працівники поліції знаходяться поряд з транспортним засобом марки «Фольцваген» білого кольору.
Отже, позивач керував вказаним транспортним засобом під час дії комендантської години 27.04.2024 о 02:31 год, що і слугувало причиною його зупинки та надалі встановлення факту керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом, тобто вчинив інкриміноване йому працівниками поліції правопорушення.
Позивач в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, покликається на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено такий відеозапис.
Однак, такі покликання позивача суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки не зазначення в оскаржуваний постанові про наявність відеозапису, за встановлених обставин справи, зокрема, те що ОСОБА_1 упродовж вересня – листопада 2023 року двічі керував транспортним засобом як з ознаками алкогольного сп`яніння так і в стані алкогольного сп`яніння, один з яких в період комендантської години, не може слугувати безумовною підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності, так як зібрані докази в повній мірі відображають події, що мали місце 27.04.2024 за участю ОСОБА_1 .
Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу постанови № БАД № 883648 від 27.04.2024, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, оскільки ОСОБА_1 27.04.2024 керував автомобілем, однак з був позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови серії БАД № 883648 від 27.04.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 268, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2024 року у справі № 345/2938/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  27.09.24