УХВАЛА

22 липня 2024 року 
м. Київ

справа №280/6352/21
адміністративне провадження № К/990/26373/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Тацій Л.В., Чиркіна С.М.,
перевіривши   касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району
на рішення   Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року (суддя Прасова О.О.)   та постанову   Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2024 року   (колегія у складі: суддів Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,   Головко О.В.)
у справі № 280/6352/21
за позовом    ОСОБА_1 
до   Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району   
про   зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району (далі також - відповідач, скаржник), в якому просила стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на користь позивача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 30.01.2012 по 22.07.2020 та за період з 02.07.2015 по 15.09.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2011 року у справі № 2а-1930/11 та постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у справі № 331/280/15-а (відповідно), у загальній сумі 8   188,07 грн. та у сумі 3   985,00 грн.   (відповідно), а всього 12   173,07 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 280/6352/21, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 280/6352/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, направляючи дану справу на новий розгляд, касаційний суд виходив з того, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2011 року у справі № 2а-1930/11 та постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у справі № 331/280/15-а, якими відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за відповідний рік відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат на день її виплати. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з нарахування та відповідно виплати допомоги на оздоровлення, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Надалі Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 07 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2024 року, позов задовольнив.
08 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, в якій останнє, з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року та постанову   Третього апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Як на підстави касаційного оскарження відповідач покликається на пункти 1 і 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що спірні правовідносини врегульовано спеціальними нормами законодавства (як то Бюджетним кодексом України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, а тому Управління не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України; суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 18 липня 2018 року у справі № 2а-11853/10/1570, від 08 лютого 2018 року у справі № 826/22867/15, та водночас не дослідили зібрані у справі докази.
Крім того, скаржник вказує на наявність обставин, передбачених у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України (а саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, ніж перелічені у пунктах 1 - 9, 11 частини шостої цієї статті Кодексу, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом у цій справі є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за періоди прострочення останнім зобов`язання з виплатити позивачу в порядку статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної грошової допомоги на оздоровлення, на виконання судових рішень.
Запорізький окружний адміністративний суд в ухвалі від 28 липня 2021 року про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах незначної складності залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Так, вказуючи на наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених підпунктом «в» пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скаржник не наводить як таких аргументів щодо винятковості для нього цієї справи чи значного суспільного інтересу; не зазначає обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.
В той же час Управління не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права. 
У зв`язку із цим Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає інших обставин, визначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2022 року у цій справі, вирішуючи питання щодо того, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення саме статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), дійшов висновку про наступне:
« 25. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з нарахування та відповідно виплати допомоги на оздоровлення, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
26. За встановленими у справі обставинами, на виконання постанови Жовтневого районного суду      м. Запоріжжя від 20 травня 2011 року у справі № 2а-1930/11 та постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у справі № 331/280/15-а відповідачем позивачу було нараховано та виплачено кошти у сумі 4300,00 грн та 5970,00 грн, відповідно.
27. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки праву позивачки вимагати від відповідача виконання певних дій кореспондує обов`язок відповідача сплатити грошові кошти на користь позивачки, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України.
28. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій помилково виходили із того, що зобов`язання, яке виникло у відповідача перед позивачкою не є грошовим з тих підстав, що у судових рішеннях не визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню.
29. Однак незазначення у судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. У таких категоріях справ (зобов`язання здійснити перерахунок нарахованої пенсії) суд не може визначити розмір грошового зобов`язання та зазначити його у резолютивній частині, оскільки зобов`язує здійснити перерахунок, тобто сума не визначена, проте грошове зобов`язання існує.».
У інших постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 802/1349/17-а, від 27 грудня 2022 року у справі № 640/14757/21 Касаційний адміністративний суд проаналізувавши зміст норм статті 625 Цивільного кодексу України констатував, що « у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.».
В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року у справі            № 420/2411/19 сформулювала правовий висновок у подібних правовідносинах, що у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого   (визначеного, конкретизованого)   судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором, до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються вимоги частини другої статті   625   ЦК   України.
Закон № 4901-VI не обмежує поширення дії статті   625   ЦК   України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливості стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті   625   ЦК   України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.
При цьому Велика Палати Верховного Суду в постанові від 09 лютого 2021 року у справі                   № 520/17342/18 відзначила, що спори про відшкодування передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір (пункт 7.55 зазначеної постанови).
Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Запорізького окружного адміністративного року відповідно до таких правих висновків, та виходив з того, що матеріали справи містять докази, що відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, нараховані та виплачені, з порушенням строку. Отже, у справі, яка розглядається, колегією суддів встановлено факт прострочення виплати, що не заперечується відповідачем, а тому враховуючи висновки Верховного Суду викладених (зокрема, у постанові від 27 жовтня 2022 року), позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині періодів прострочення та визначення сум до стягнення, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Що ж до покликань скаржника на постанови від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 18 липня 2018 року у справі № 2а-11853/10/1570, від 08 лютого 2018 року у справі                             № 826/22867/15, то викладена у них правова позиція Верховного Суду сформована щодо правозастосування статті 625 ЦК України в інших специфічних правовідносин (трудових і сімейних), а отже не є релевантною до правовідносин, що є предметом спору у справі                           № 280/6352/21.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин Управлінню соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року та постанову   Третього апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі № 280/6352/21.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Л.В. Тацій

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін