ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року
м. Київ
справа № 757/21858/22
провадження № 51-7637 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисників                                         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальне провадження           ОСОБА_8 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12021000000000491 за обвинуваченням
 
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 265 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення про підозру, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У задоволенні клопотання прокурора про направлення кримінального провадження до Київського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного Суду для визначення підсудності - відмовлено.
Скаргу адвоката ОСОБА_7 на постанову прокурора про зупинення досудового розслідування від 09 березня 2022 року залишено без розгляду.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни.
 
Суд першої інстанції встановив, що 19 січня 2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 265 КК України.
07 березня 2022 року досудове розслідування зупинено постановою прокурора, яка скасована ухвалою слідчого судді від 07 червня 2022 року.
Надалі, 14 червня, 17 червня та 04 липня 2022 року тричі були винесені постанови про відновлення та зупинення досудового розслідування.
Постановою слідчого від 13 липня 2022 року відновлено досудове розслідування, обвинувальний акт направлений до суду 16 серпня 2022 року.
Суд дійшов висновку, що оскільки постанова прокурора від 07 березня 2022 року про зупинення досудового розслідування була скасована ухвалою районного суду від 07 червня 2022 року, то цей строк включається у строки досудового розслідування, адже вказана постанова прокурора не була винесена у порядку, встановленому ст. 615 КПК України. А тому кінцевим строком досудового розслідування є 19 березня 2022 року. Внаслідок цього суд вважав строк звернення з обвинувальним актом пропущеним та закрив кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що постанова прокурора від 09 березня 2022 року про зупинення досудового розслідування , на відміну від решти постанов, в порушення вимог ч. 4 ст. 280 КПК України не була внесена до ЄРДР, копія цієї постанови вчасно не була надана стороні захисту, що суд визнав істотним порушенням КПК України. Тому не взяв її до уваги, відтак зробив висновок , що досудове розслідування не було зупинено у передбаченому законом порядку,  і період дії цієї постанови врахував у строк досудового розслідування.
Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для направлення даного кримінального провадження до Київського апеляційного суду для визначення підсудності, оскільки воно надійшло до Печерського районного суду м. Києва відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України (в редакції Закону від 14 квітня 2022 року).
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд формально підійшов до розгляду клопотання про направлення кримінального провадження для розгляду клопотання про визначення підсудності, свого рішення не мотивував, що призвело до винесення ухвали неуповноваженим судом. 
Стверджує, що суд закрив кримінальне провадження помилково, оскільки провадження кілька разів зупинялося та відновлювалося відповідними постановами, а тому строк досудового розслідування на момент скерування обвинувального акту до суду не закінчився, що підтверджується наявними у матеріалах провадження постановами.
Судом необґрунтовано зазначено, що сторона захисту не була обізнана про наявність постанови слідчого від 09 березня 2022 року про відновлення досудового розслідування та постанови прокурора від 09 березня 2022 року про його зупинення, адже матеріали провадження містять звернення сторони захисту до суду щодо скасування цих постанов.
Суд безпідставно ототожнив поняття прийняття процесуальних рішень з поняттям їх обліку в ЄРДР, що мають різні завдання та мету, оскільки невідображення прийнятого під час досудового розслідування процесуального рішення в ЄРДР не може свідчити про його відсутність в цілому, а тому твердження суду про незаконність постанови від 09 березня 2022 року суперечить вимогам процесуального закону.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
На касаційну скаргу надійшло заперечення від захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , де наведені мотиви на спростування доводів прокурора.
 
Прокурор у суді касаційної інстанції підтримав скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_8 та його захисники заперечували проти задоволення скарги та просили залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Мотиви суду
 
У поданій касаційній скарзі прокурор ставить питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме безпідставне закриття у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. 
 
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Положеннями наведеної норми процесуального закону визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 19 січня 2022 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 265 КК України.
 
07 березня 2022 року досудове розслідування зупинено постановою прокурора, яка скасована ухвалою слідчого судді від 07 червня 2022 року.
 
Надалі, 14 червня, 17 червня та 04 липня 2022 року тричі були винесені постанови про відновлення та зупинення досудового розслідування.
 
Постановою слідчого від 13 липня 2022 року відновлено досудове розслідування, обвинувальний акт направлений до суду 16 серпня 2022 року.
 
Печерський районний суд м. Києва 12 квітня 2023 року під час підготовчого судового засідання задовольнив клопотання захисника ОСОБА_7 , закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, а також залишив без розгляду скаргу захисника на постанову прокурора про зупинення досудового розслідування від 09 березня 2022 року в межах цього кримінального провадження.
 
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що з наданих стороною захисту матеріалів убачається, що протягом травня-червня 2022 року захисники неодноразово направляли запити до сторони обвинувачення про надання інформації стосовно всіх прийнятих процесуальних рішень про зупинення та відновлення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. І з відповідей прокурора не вбачається існування постанов від 09 березня 2022 року про відновлення та зупинення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Крім того, відомості про такі постанови відсутні в ЄРДР, хоча всі інші постанови були внесені у передбаченому законом порядку. У зв`язку з цим, суд зробив висновок про істотне порушення КПК України та направлення прокурором обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування.
 
Колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
 
Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. 
 
З матеріалів справи убачається, що під час підготовчого засідання суд дослідив надані сторонами матеріали провадження, встановив наявність постанови прокурора про зупинення досудового розслідування від 09 березня 2022 року, якій дав оцінку та зазначив, що оскарження даної постанови під час підготовчого судового засідання чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена. Проте, вказана постанова прокурора оскаржувалася ОСОБА_8 під час досудового розслідування у порядку ст. 303 КПК України та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року було відмовлено у задоволенні скарги на цю постанову. Ухвала слідчого судді не скасована.
 
Отже, постанова прокурора від 09 березня 2022 року була предметом перевірки суду, вона не скасовувалася та є чинною. 
 
Проте, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, зазначив про відсутність у прокурора підстав для прийняття постанови від 09 березня 2022 року, тобто вдався до аналізу вказаної постанови. 
 
За змістом статей 314, 315 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, під час якого має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.
 
Отже, під час проведення підготовчого засідання, суд не зважив на те, що норми чинного КПК України не надають суду повноважень до ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого, прокурора, слідчого судді, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також те, що суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються цих рішень, так як такі обставини можуть бути досліджені судом під час судового розгляду.
 
Колегія суддів з огляду на наведене зауважує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, оскільки таке рішення у даному конкретному випадку вимагає дослідження доказів, що стадією підготовчого судового засідання не передбачено. А тому це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до ст. 412 КПК України є підставою для скасування цього рішення.
 
Крім того, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що постанови слідчого та прокурора від 09 березня 2022 року не внесені в ЄРДР, а отже, на думку суду, це є істотне порушення процесуального закону.
 
Такий висновок суперечить позиції ВС, викладеній в постановах від 05 лютого 2019 року (справа № 607/11498/15-к), 09 вересня 2020 року (справа № 761/2834/15-к), 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17), 15 вересня 2022 року (справа № 168/411/21), ВП ВС від 26 березня 2019 року (справа № 807/1456/17), згідно якої ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом. Таким чином, витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує жодних правових наслідків. 
 
У всіх наведених випадках касаційний суд дійшов висновку про те, що певне процесуальне рішення, винесене під час досудового розслідування, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до цього процесуального рішення. Водночас витяг з ЄРДР не може замінити такого процесуального рішення.
 
Тобто, наявні в ЄРДР відомості є похідними від процесуальних рішень прокурора, вони не можуть бути використані для встановлення або спростування факту винесення або не винесення прокурором певного процесуального рішення у кримінальному провадженні.
 
Тому, на думку колегії суддів касаційного суду, неналежне ведення ЄРДР, невідображення в ньому прийнятого під час досудового розслідування процесуального рішення, яким у провадженні, що переглядається касаційним судом, є постанова прокурора про зупинення досудового розслідування, не може свідчити про його об`єктивну відсутність в цілому, оскільки такий реєстр становить собою відповідну інформаційну базу.
 
Верховний Суд вважає, що як судом першої, так і апеляційної інстанції мало місце неправильне трактування судової практики, що призвело до передчасного висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з пропуском прокурором процесуального строку звернення до суду з обвинувальним актом.
 
Таким чином, колегія суддів констатує наявність вищенаведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК України є підставами для скасування судових рішень.
 
У той же час доводи прокурора про проведення підготовчого судового засідання неповноважним судом внаслідок формального вирішення клопотання про направлення кримінального провадження для визначення підсудності є безпідставними.
 
Суд першої інстанції розглянув вказане клопотання прокурора та обґрунтовано відмовив у його задоволенні.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Норми кримінального процесуального закону не мають зворотної дії в часі.
 
Як установив суд, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 надійшло до Печерського районного суду м. Києва 23 серпня 2022 року відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України (в редакції Закону від 14 квітня 2022 року). Вказана редакція Закону визначає, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
 
У цьому кримінальному провадженні обвинувальний акт затверджений прокурором 16 серпня 2022 року у приміщенні Офісу Генерального прокурора, що територіально відноситься до Печерського районного суду м. Києва, та в цей же день був направлений до Печерського районного суду м. Києва. З огляду на викладене, обвинувальний акт був направлений до суду відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України, яка діяла на момент надходження обвинувального акту до суду.
 
Зміна процесуального законодавства не тягне за собою зміну територіальної підсудності розгляду кримінальних проваджень, оскільки процесуальний закон не має зворотної дії в часі. Тому посилання прокурора у касаційній скарзі на наступну зміну цього закону, яка набрала чинності 25 серпня 2022 року (після надходження обвинувального акта до суду) та необхідність у зв`язку із цим вирішення питання про направлення кримінального провадження для визначення підсудності, суперечить вимогам закону.
 
Враховуючи викладене, ці доводи прокурора задоволенню не підлягають.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судові рішення.

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                        ОСОБА_9                                           ОСОБА_3