Справа № 127/8089/23
Провадження № 22-ц/801/1567/2024
Категорія: 91
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року	Справа № 127/8089/23	м. Вінниця	

       
       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,
за участі секретаря судового засідання Литвина С.С., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання особи безвісно відсутньою,
       
в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання особи безвісно відсутньою.
Заява мотивована тим, що заявник в 2011-2013 роках був сусідом і партнером по бізнесу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . В кінці 2013 року підприємство заявника збанкротувало, було втрачено виробництво і кошти. Після банкрутства, ОСОБА_3 знаходився в скрутному матеріальному становищі виїхав за кордон. 3 2016 року ні заявник, ні його родина ніяких звісток від ОСОБА_3 не отримували. З банкрутством підприємства почалися судові процеси по стягненню коштів. В зв`язку із відсутністю ОСОБА_3 , заявник не міг і не може захищатися в судах так, як частину боргових зобов`язань ОСОБА_3 не підписував, в судових засіданнях не приймав участі.
Втановити місце перебування ОСОБА_3 , через знайомих, родичів виявилось не можливим. З 2016 року його ніхто не бачив. 21 жовтня 2022 року з Вінницького районного управління поліції отримано повідомлення за № К-51аз, де вказано, що ОСОБА_3 з 23.12.2016 знаходиться в активному розшуку. Встановити його місце перебування не представилось можливим. 14 березня 2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127/27251/13-ц) з заявника та ОСОБА_3 солідарно стягнуто 319700,00 грн. З заявника стягнуто 122909,00 грн. 03 червня 2022 року заявник звернувся до відділу Державної виконавчої служби, щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 , які дії були вчинені з 14.03.2014 року. Відповіді заявник не отримав.
Тривала відсутність ОСОБА_3 більше 8 (восьми) років перешкоджає здійсненню прав і обов`язків заявника щодо управління, ліквідації ПСП «Обрій», солідарного виконання рішення суду про стягнення коштів. Таким чином від цього залежить виникнення і припинення майнових прав та обов`язків заявника, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з даною заявою.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання  ОСОБА_3 безвісно відсутнім відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання особи безвісно відсутньою задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що існує достатньо підстав вважати ОСОБА_3 безвісно відсутнім.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що 08.04.2011 ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заснували приватне сільськогосподарське підприємство «Обрій».
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 в цивільній справі №127/1072/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 1304070 грн, що еквівалентно 51000 доларів США, 3 відсотки річних в розмірі 115008,00 грн та судовий збір в розмірі 3748,16 грн. Рішення набрало законної сили 25.02.2017.
На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14.03.2017 видано виконавчий лист.
03.06.2022 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Староміського відділу державної виконавчої служби в м. Вінниці, в якій зазначив що ним сплачено борг в сумі 118309,80 грн, та просив повідомити, які дії вчинила виконавча служба по питанню стягнення боргу з ОСОБА_3 , а також просив зупинити виконавче провадження №43662777 до вирішення питання визнання безвісно відсутнім боржника ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки №122 від 17.03.2023 виданої КК «Ясний» громадянину ОСОБА_1 , на підставі свідчень сусідів, громадянин ОСОБА_3 не проживає по АДРЕСА_1 з 2016 року по теперішній час.
Згідно довідки №121 від 17.03.2023 виданої КК «Ясний» громадянину ОСОБА_1 на підставі довідки «Національна поліція України від 27.10.2022 №К-51аз» громадянин ОСОБА_3 , який проживав по АДРЕСА_1 , знаходиться в розшуку від 22.12.2016 по теперішній час.
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-45440/18/23-Вих. від 20.09.2023 наданої на виконання ухвали суду, встановлено що: громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув кордон (в`їзд) на пункті пропуску Бориспіль-D 02.07.2019 о 21:05; Характеристика ТЗ Алмати-Київ. Іншої інформації немає.
На виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2023 Вінницьким РУП ГУНП у Вінницькій області надано інформацію щодо перебування в розшуку ОСОБА_3 , згідно якої останній оголошений в розшук Вінницьким міським судом згідно ухвали №127/1608/16-ц від 30.04.2016, як державний боржник. В ході проведення розшукових заходів було встановлено що згідно інформації з Державної прикордонної служби України №32358 від. 13.04.2020 розшукуваний гр. ОСОБА_3 виїхав за межі України 11.12.2015 через пункт пропуску Хутір- Михайлівський ділянка кордону України з російською федерацією, та повернувся до України 02.07.2019. За час перебування ОСОБА_3 в розшуку з приводу безвісти зниклого ОСОБА_3 рідні не звертались.
Як вбачається з рапорту оперуповноваженого ВКП ВВП ст. лейтенанта поліції Сергія Дякова від 14.03.2020, ним було проведено повторне відпрацювання адреси проживання розшукуваного ОСОБА_3 та опитування родичів щодо місцезнаходження останнього. При спілкування з донькою розшукуваного, було встановлено, що батька вже довгий час не бачила, де він може знаходитись ні їй та її сім`ї не відомо. Запевняючи, що з того моменту, як він, позичив кошти в людей та в її колишнього чоловіка не розрахувавшись зник, що в подальшому призвело до розлучення з її чоловіком, не бажає знати що в неї є батько. В подальшому, при спілкуванні з гр. ОСОБА_5 , який є батьком розшукуваного, було встановлено, що мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на похорон він не з`явився і не контактував ні з ким. Де він може перебувати йому не відомо. Встановити місце знаходження розшукуваного державного боржника ОСОБА_3 не представилось можливим.
На адвокатський запит від 07.11.2023 про надання інформації щодо реєстрації смерті ОСОБА_3 представнику заявника адвокату Левицькій О.І. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надано відповідь з якої вбачається, що відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про смерть на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, на адвокатський запит адвоката Левицької О.І. від 07.11.2023  ІНФОРМАЦІЯ_3  повідомили, що ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.12.1988 по теперішній час перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Додатково повідомили, що на даний час військовозобов`язаний на військову службу під час мобілізації не призивався, на військову службу за контрактом не приймався. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в розшуку за Вінницьким РУП ГУНП у Вінницькій області, переховується від суду як державний боржник, РС «Розшук» №69 від 23.12.2016.
На думку суду, є висока імовірність того, що відсутність особи ОСОБА_3 може бути умисною, оскільки останній переховувався від правоохоронних органів з метою уникнення відповідальності та ухилявся від виконання рішення суду, що набрало законної сили 25.02.2017.
Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог за заявою про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім.
Апеляційний суд погоджується за такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Згідно з положеннями ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.
Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність – це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається із поданої заяви, ОСОБА_1 необхідно визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім з метою реалізації своїх прав та обов`язків щодо управління, ліквідації ПСП «Обрій».
За результатами розгляду справи судом встановлено, що з 2016 року місцезнаходження ОСОБА_3 невідоме.
При розгляді справ цієї категорії, крім іншого, необхідно з`ясувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).
Так, 14 березня 2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127 7251/13-ц) з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто 319 700, 00 грн. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області 14.03.2017 видано виконавчий лист.
Згідно із повідомленням ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , 08.02.1967 року перебуває в розшуку за Вінницьким РУП ГУНП у Вінницькій області, переховується від суду як державний боржник, РС «Розшук» № 69 від 23.12.2016.
За таких умов, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що є ймовірність того, що відсутність особи ОСОБА_3 може бути умисною, оскільки останній може переховуватись від правоохоронних органів з метою уникнення відповідальності та ухилятися від виконання рішення суду, що набрало законної сили 25.02.2017.
Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд доходить переконання про відсутність правових підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1  про визнання безвісно відсутнім  ОСОБА_3 .
Відтак, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують.
За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та виготовлено 21 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач:                         В.П. Рибчинський

Судді:                                         Л.О. Голота
                                                               
       С.Г. Копаничук