ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 серпня 2024 року           справа №200/761/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Шувалова Т.О.), складеного в повному обсязі 14 березня 2024 року, у справі № 200/761/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30 січня 2024 року №056550005813 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 25 серпня 1986 року по 01 вересня 1987 року на посаді «слюсаря КВП лабораторії КВП» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) від 24 січня 2024 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30 січня 2024 року №056550005813 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім. 13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім. 13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 200/761/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, із них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки в 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.
Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачки на дату звернення становить 28 років 01 місяць 05 днів.
До страхового стажу роботи позивачки не зараховано період роботи на підприємстві ТОВ «Торгівельна компанія Кристал» з 01.01.2002 по 31.12.2002», оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу.
Стаж роботи за Списком № 2 становить – 06 років 08 місяців 05 днів.
До пільгового стажу роботи позивачки не зараховано періоди роботи на підприємстві «Костянтинівській завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників»: з 25.08.1986 пo 01.09.1987, з 24.09.1988 по 13.11.1988, з 14.11.1988 по 31.12.1997, оскільки пільговий стаж за Списком №2 не підтверджений в установленому порядку  довідками про пільговий характер праці , відповідно до додатку № 5 Порядку №637.
У зв`язку з вищенаведеним, ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 30.01.2023 № 056550005813 про відмову  позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/761/24, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Костянтинівським МВУМВС України в Донецькій області 27.10.2000.
24.01.2024 позивач звернулась до веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою при призначення  пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Пенсійним фондом України, за принципом екстериторіальності, було визначено структурний підрозділ - ГУ ПФУ в Тернопільській області для опрацювання заяви позивачки.  
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 30.01.2024 № 056550005813 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У вказаному рішенні ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначено: вік заявниці 54 роки 6 місяців, страховий стаж становить 28 років 14 місяць 5 днів, пільговий стаж 6 років 08 місяців 5 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи: з 01.01.2002 по 31.12.2002, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані. До пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 25.08.1986 по 01.09.1987 та з 24.09.1988 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка згідно з додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням спірних періодів роботи до стажу
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
 Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 19.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).
Відповідно до ч. 2 с. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
За приписами ст. 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020 (справа № 1-5/2018(746/15), у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який утратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.
У третьому пункті Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання щодо тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд в Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України» вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
Водночас суд бере до уваги, що згідно із пунктом 5 статті 62, пунктом 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII Сенат чи Велика палата закриває конституційне провадження у справі, якщо під час пленарного засідання буде виявлена втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України, крім випадків, передбачених частиною другою статті 8 цього Закону.
Суд звертає увагу на те, що конституційне подання отримано Конституційним Судом України 08.04.2015, конституційне провадження відкрито ухвалою від 13.01.2016 № 1-у/2016. При цьому зміни до Закону України № 1058-ІV прийняті 03 жовтня 2017 року Законом № 2148-VІІІ.
Отже, враховуючи, що на виконання вимог пункту 5 статті 62, пункту 4 частини другої статті 63 Закону № 2136-VIII, Конституційним Судом не було закрито провадження у справі № 1-р/2020, відсутні підстави вважати, що у зв`язку із ухваленням Закону № 1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, втратили дію положення Закону № 1788-XII в частині регулювання прав на пільгову пенсію у період з 01.04.2015 року.
Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII.
За такого правового регулювання та встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що пункт 2 частини другої статті 114, абзаци 2, 3 пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV за змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому Суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року  № 1-р/2020.
Відтак, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 54 роки 6 місяців, страховий стаж складав понад 28 років. При зверненні із заявою від 24.01.2024 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як особі, що була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, позивачка буде мати за умови наявного пільгового стажу більше 10 років.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1,2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Проаналізувавши наведене суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2  затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173  (далі - Постанова 1173) та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3  позивачка у спірні періоди працювала:
- з 25.08.1986 по 01.09.1987 - слюсарем 2 розряду у лабораторії в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- з 24.09.1988 по 13.11.1988 - дробильником-розмелювачем 3 розряду в цеху виготовлення шихти № 4 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- з 14.11.1988 по 31.10.2000, що охоплює спірний період з 14.11.1988 по 31.12.1997, формувальником в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- 31.10.2000 – звільнена у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал” (наказ від 30.10.2000 № 698к про звільнення усіх працівників заводу з 01.11.2000 у зв`язку з переводом);
- з 01.11.2000 по 20.06.2006, що охоплює спірний період з 01.01.2002 по 31.12.2002,  формувальником у ремонтно-будівельному цеху (у подальшому перейменований – механічний цех керамічної ділянки) у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал”.
Згідно з наказами від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к “Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці” у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією дробильник-розмелювач цех № 4, код 2190100а-11918; формувальник вогнетривких виробів цех № 7, код 2060000а-19416,  розділу – підготовка шихти, виробництво усіх видів скла, скловиробів та шлакоситалу.
Як убачається з архівної довідки Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 21.04.2022 № 05-07-07/266 відомості про переведення ОСОБА_1 на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати у період з 24.09.1988 по 30.10.2000 відсутні.
Виконавчий комітет Костянтинівської міської ради листом від 21.04.2022 № 05-01-31/153 повідомив позивачку, що у наказах Костянтинівського заводу Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к “Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці” професія формувальник керамічного відділення у Списках № 2 відсутня.
В інформаційній базі системи персоніфікованого обліку станом на 19.02.2024 є  інформація про спеціальний стаж позивачки за період її роботи у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал” за кодом підстави  “ЗП3013Б1” за період з 1998 по 2006.
Згідно з Довідником кодів підстав обліку спеціального стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства код підстави “ЗП3013Б1” з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці,  за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Як убачається з форми РС-право відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи позивачки:
- 01.01.1998 -07.06.1999 – формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- 25.11.1999-31.10.2000 – формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- 01.11.2000-10.04.2001 – формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал”;
- 01.01.2003-31.12.2003 – формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал”;
- 01.01.2004-31.01.2006 – формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал”;
- 01.06.2006-20.06.2006 – формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Торгівельна Компанія Кристал”.
Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 24.09.1988 по 13.11.1988 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, у зв`язку з ненаданням останньою довідок про пільговий характер праці, суд виходить з наступного.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка у період з 24.09.1988 по 13.11.1988 працювала дробильником-розмелювачем 3 розряду в цеху виготовлення шихти № 4 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.
Матеріалами справи встановлено, що комісією по атестації робочих місць та умов праці на Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією дробильник-розмелювач цех № 4, код 2190100а-11918, що підтверджується наказами від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці».
В період роботи позивачки з 24.09.1988 по 13.11.1988, застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.
Відповідно до Розділу ХІХ «Стекольне та фарфоро-фаянсове виробництво» постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 посада дробильник-розмелювач віднесена до пільгової роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Оскільки відомості про роботу позивачки на посаді дробильника-розмелювача за спірний період містяться в її трудовій книжці, яка, в свою чергу є основним документом підтвердження трудового стажу робітника та у виписці з наказів, відтак, стаж роботи позивачки у період  з 24.09.1988 по 13.11.1988 на посаді дробильник-розмелювач підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 2. 
Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 14.11.1988 по 31.12.1997 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, у зв`язку з ненаданням останньою довідок про пільговий характер праці, суд виходить з наступного.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка у період з 14.11.1988 по 31.10.2000, що охоплює спірний період з 14.11.1988 по 31.12.1997, формувальником в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.
Згідно з наказами Костянтинівського заводу Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією формувальник вогнетривких виробів цех № 7, код 2060000а-19416,  розділу – підготовка шихти, виробництво усіх видів скла, скловиробів та шлакоситалу.
В період роботи позивачки з 14.11.1988 по 31.12.1997, застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 посаду формувальник вогнетривких виробів за кодом 2060000а-19416 віднесено до пільгової посади за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
В інформаційній базі системи персоніфікованого обліку станом на 19.02.2024 є  інформація про спеціальний стаж позивачки за кодом підстави «ЗП3013Б1» за період  роботи з 1998 року по 2000 рік у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.
Згідно з Довідником кодів підстав обліку спеціального стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, код підстави «ЗП3013Б1» з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Тобто, робота позивачки на посаді формувальник в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників у період з 1998 року по 2000 рік, відноситься до пільгового стажу роботи за Списком № 2.
Крім того матеріалами справи встановлено, що відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи позивачки з 01.01.1998 по 07.06.1999 та  з 25.11.1999 по 31.10.2000  на посаді формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, що підтверджується наданою відповідачем Формою РС-право.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що відповідач із загального періоду роботи позивачки на посаді формувальник з 14.11.1988 по 31.10.2000 у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників зарахував частину її роботи на цій посаді до пільгового періоду за Списком № 2. Проте період роботи з 14.11.1988 по 31.12.1997 за необґрунтованих підстав відмовив у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивачки за Списком № 2 най тій самій посаді, на тому самому підприємстві.
Таким чином, документами наданими позивачкою повністю підтверджується її пільговий стаж у період з 14.11.1988 по 31.12.1997 на посаді формувальник цеху № 7, а тому відмова у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу за Списком №2 є безпідставною, у зв`язку з чим вказаний період має бути зарахований відповідачем.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.01.2002 по 31.12.2002, суд зазначає наступне.
До страхового стажу не зараховано період з 01.01.2002 по 31.12.2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як вбачається з довідки форми ОК-5, виготовленої станом на 31.03.2022, період роботи позивачки за 2002 рік в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутній.
Згідно з п. 1 та 2 статті 24 Закон № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої - третьої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині першій, третій, десятій статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини дванадцятої статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Зокрема, згідно з п. 2 частини першої статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п. 2 частини першої статті 4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.
Тобто, за змістом вищезазначених норм убачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
На підставі викладеного, позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачки періодів її роботи.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.07.2002 по 31.12.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку що під час прийняття рішення від 30.01.2024 №056550005813 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ГУ ПФУ в Тернопільській області не забезпечило всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів, не зарахувало до пільгового стажу та страхового стажу відповідні періоди роботи, у зв`язку з чим вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, доцільний є висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».          Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 200/761/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.

Судді                                                                                                А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв          
                                                                                                    І.Д.Компанієць