26.07.24
22-ц/812/881/24

Провадження №22-ц/812/881/24
П О С Т А Н О В А 
Іменем України
26 липня 2024 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Тищук Н.О. та Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №484/7119/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником, адвокатом Доровим Андрієм Олексійовичем, на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 04 квітня 2024 року, повний текст рішення складений 10 квітня 2024 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 03 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5485860 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. на строк 360 днів з кінцевою датою повернення 29 січня 2023 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів, а саме 25000 грн. на його платіжну картку № НОМЕР_1 , яка зазначена в особистому кабінеті боржника. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, зменшення їх фінансового навантаження ТОВ «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів. 24 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» здійснило списання всіх нарахованих до цього дня відсотків. 18 жовтня 2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 500 грн. А тому ТОВ «Авентус Україна» було нараховано відсотки в межах строку дії договору відповідно до умов договору: за період з 25 червня 2022 року по 02 листопада 2022 року за ставкою 1,99% в розмірі 64672 грн. 50 коп. (25000 х 1,99% х 131 к.д.); за період з 03 листопада 2022 року по 01 січня 2023 року (в межах строку договору) за ставкою 1,99% в розмірі 29850 грн. (25000 х 1,99% х 60 к.д.), а всього на загальну суму 94522 грн. 50 коп. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та позивачем як фактором було укладено договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором відповідно до реєстру боржників, у тому числі і до відповідача. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем несплачена і складає 25000 грн. - тіло кредиту, 94522 грн. 50 коп. - нараховані проценти, а всього 119522 грн. 50 коп. 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати – 2147 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 10000 грн. за надання правової допомоги. 
Представник відповідача адвокат Доров А.О. подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачем не враховано положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та протиправно здійснено розрахунок відсотків за період з 25 червня 2022 року по 18 червня 2023 року. Крім того в позові не зазначено, за який період нараховані відсотки, що унеможливлює взагалі визначення суми відсотків. Також в порушення статей 1078, 1082 ЦК України відповідача не було повідомлено про укладення договору факторингу первісного кредитора з позивачем, що надає право відповідачу для погашення заборгованості лише перед первісним кредитором.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором №5485860 у розмірі 119522 грн. 50 коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147 грн. 20 коп. та 8000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач не виконав умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
При цьому суд виходив з приписів частин 1, 5 статті 81 ЦПК України та врахував, що відповідач не надав належних доказів повної чи часткової сплати заявленої заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Доров А.О. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом не з`ясовані всі обставини справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено також, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. на території України з 24 лютого 2022 р. строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Проте, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок відсотків за період з 25 червня 2022 р. по 18 червня 2023 р. Крім того, адвокат Доров А.О. зазначає, що в позові не вказано, за який період нараховані відсотки, що унеможливлює взагалі визначення суми відсотків. До того ж, відповідача не було повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором TOB «АСВЕНТУС Україна» та позивачем не надано доказів про отримання відповідачем повідомлення про таке, а тому відповідач не визнає свою заборгованість перед позивачем, тому позов не підлягає задоволенню. Також, представник зауважує, що за розрахунком позивача заборгованість становить 25000 грн.:за тілом кредиту та 94522 грн. 50 коп. проценти за користування кредитом. Тобто, штрафні стягнення складають більше ніж в 2 рази тіло кредиту, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Однак, судом цього зроблено не було. Адвокат ОСОБА_2 просить врахувати суд, що позивач тривалий час з 2022 р. не використовував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку, що і стало причинною нарахування непомірно великої суми неустойки (штрафних санкцій) та процентів. Представник відповідача додатково зазначає, що відповідач проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 23 лютого 2022 р. по 21 вересня 2022 р. в порядку мобілізації та вказує, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено звільнення військовослужбовців з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду від нарахування процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, а не від обов`язку сплати тіла кредиту, що також не було враховано судом першої інстанції. Крім того, відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки відсутнє документальне підтвердження таких витрат та їх розрахунок.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду без змін, а також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Відзив аргументовано тим, що доводи апелянта спростовані наявними в матеріалах справи доказами, а апелянтом не наведено жодних аргументів про будь-які порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку. 
Також представник відповідача адвокат Доров А.О. до апеляційного суду подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій, серед іншого виклав заперечення щодо визначеного представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу розміру витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, а представник позивача – адвокат Крюкова М.В. надала заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 352, 355, 356, 359, 360 ЦПК України заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є саме апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу.
Тобто надання відповіді на відзив на апеляційну скаргу та заперечень на таку відповідь не передбачено положеннями ЦПК України про апеляційний розгляд справ, що є підставою для неприйняття до розгляду колегією суддів відповіді на відзив на апеляційну скаргу адвоката Дорова А.О., окрім заперечень щодо визначеного представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу розміру витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, а також заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції закону, яка діяла на день подання апеляційної скарги з урахуванням пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи» № 3831-IX від 19 червня 2024 року).
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону не повною мірою.
У поданому до апеляційного суду клопотанні представник відповідача просить долучити до матеріалів справи та врахувати при розгляді справи отримані від відповідача після розгляду справи судом документи на підтвердження факту проходження останнім військової служби, посилаючись на те, що такі документи мають суттєве значення для вирішення спору, зокрема в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами. Також адвокат посилається на те, що відповідач перебуває за межами України.
Колегія суддів задовольнила клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування при розгляді справи нових доказів – фотокопій військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_3 від 11 квітня 2022 року №47 та від 21 вересня 2022 року №246, наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21 вересня 2022 року№245, довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 23 квітня 2024 року, виходячи з наступного.
В силу положень частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Враховуючи характер спірних правовідносин, важливість, яку має вирішення спору для відповідача, наведені у клопотанні обставини, для з`ясування яких мають значення додатково подані докази, а також на виконання вимог статей 2, 263 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе клопотання задовольнити.
       Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи,. 03 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5485860 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту, згідно умов договору складає 25000 гривень, строк кредиту 360 днів. Сторони домовились, що датою повернення кредиту в цілому є 29 січня 2023, а також передбачили періодичність сплати процентів – кожні 30 днів, при цьому розмір стандартної процентної ставки складає 1,99% в день, а знижена процентна ставка1, 493% в день застосовується якщо споживач до 05 березня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (а.с. 64-69).
       На день, визначений як день остаточного повернення кредиту ОСОБА_1 сплачено лише 500 грн. на виконання зобов`язань за кредитним договором.
Згідно тексту договору позичальник його підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора – М824484.
19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та позивачем як фактором було укладено договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором відповідно до реєстру боржників, у тому числі і до відповідача (а.с. 29-34).
Згідно з витягом з реєстру боржників, додатку №1 до договору факторингу ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №5485860. Загальна сума заборгованості становить 119522,50 грн. (а.с. 55).
       Звертаючись з позовом, позивач як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 договором № 5485860 від 03 лютого 2022 року, просив про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості в розмірі 119522 грн. 50 коп., з яких 25000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 94522 грн. 50 коп. – заборгованості за процентами за період з 25 червня 2022 року по 01 січня 2023 року. 
Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву, зокрема, посилався на неповідомлення його про факт переходу до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за цим кредитним договором, а також на безпідставне нарахування процентів за користування кредитом.
Суд, вирішуючи спір, зробив висновок про доведеність позовних вимог в повному обсязі.
Колегія суддів вважає такий висновок правильним не в повній мірі.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
А ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційній скарзі відповідач не заперечував факт укладання ним 03 лютого 2022 року кредитного договору №5485860 та отримання кредитних коштів в сумі 25000 грн.
Цей кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та у справі відсутні докази, що договір укладено не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У справі, яка переглядається, позивач за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів (договір факторингу №19.06/23-Ф) довів факт набуття ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав кредитора (право вимоги боргів) за кредитним договором від 03 лютого 2022 року, а отже невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредитної заборгованості призвела до порушення саме прав позивача.
Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_1 про перехід до позивача прав кредитора позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Згідно із частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Наведене свідчить про те, що заміна кредитора у зобов`язанні не звільняє боржника від виконання цього зобов`язання, зокрема і перед новим кредитором, але вимагає повідомлення боржника про таку заміну.
Згідно долученого до позовної заяви опису вкладення у цінний лист на зазначену у кредитному договорі адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку були направлені документи на підтвердження відступлення первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 54), що спростовує доводи відповідача про неповідомлення йому цих обставин.
Доказів сплати заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Авентус Україна» відповідачем не надано. Тому доводи апеляційної скарги про невизнання відповідачем вимог від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як від нового кредитора не можуть бути підставою для відмові у позові.
За такого відсутні підстави для відмови ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у захисту його прав. 
Колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості рішення суду в частині стягнення в повному обсязі з відповідача заборгованості з кредиту, натомість вважає, що суд помилково стягнув розраховану позивачем заборгованість за процентами за користування кредитом.
Так, згідно змісту позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за період з 25 червня 2022 року по 01 січня 2023 року (всього за 191 день), виходячи з розрахунку 1,99% за день, що складає 94522 грн. 50 коп.
Згідно долучених колегією суддів додатково наданих представником відповідача доказів - фотокопій військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_3 від 11 квітня 2022 року №47 та від 21 вересня 2022 року №246, наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21 вересня 2022 року№245, довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 23 квітня 2024 року, відповідач з 11 квітня 2022 року по 21 вересня 2022 року був мобілізований та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, яка була чинною у період нарахування ОСОБА_1 заборгованості за процентами, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
За такого вимоги про стягнення нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами за період перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації (з 25 червня по 21 вересня 2022 року) є безпідставними і не підлягають задоволенню.
Тобто є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за період з 21 вересня 2022 року по 01 січня 2023 року, тобто за 101 день, що становить 50247 грн. 50 коп. (1,99%х25000 грн.х101 днів).
Суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у справі зробив помилковий висновок про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог, а тому рішення в силу вимог пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, задовольнивши позов частково – стягнувши з відповідача на користь позивача 75246 грн. 50 коп., з яких 25000 грн. заборгованості за кредитом та 50247 грн. 50 коп. процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено, заявлені позовні вимоги задоволені на 62,96%, наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на сторони пропорційно з огляду на часткове задоволення позовних вимог, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в апеляційній інстанції.
Так, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено 2147 грн. 20 коп. судового збору (а.с 1) відповідно до ставки судового збору, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», та положень частини 3 цієї статті.
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 3220 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 157), що відповідає ставці судового збору, визначеної пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). 
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).
Разом із позовною заявою позивач також просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 10000 витрат на професійну правничу допомогу, надавши відповідні докази таких витрат. 
Суд, ухвалюючи рішення, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з відповідача на користь позивача 8000 грн.
Відповідач в апеляційній скарзі правильність такого розрахунку суду першої інстанції не спростовував.
Тому, з урахуванням частки задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути судові витрати за вирішення справи судом першої інстанції в розмірі 6388 грн. 68 коп. (62,96% х (2147 грн. 20 коп.+8000 грн.).
Також представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокат Крюкова М.В. у відзиві на апеляційну скаргу просила стягнути 8000 витрат позивача на правову допомогу. В обґрунтування такого розміру витрат представник позивача долучила до відзиву ордер адвоката на представництво інтересів останнього у Миколаївському апеляційному суді, звіт про надання правової допомоги згідно договору №09/07-2022 від 07 липня 2022 року, копія якого долучена до позовної заяви, платіжну інструкцію від 23 травня 2024 року про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь адвоката Крюкової М.В. 8000 грн. з призначенням платежу – за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №487/7119/23.
Згідно звіту про надання правової допомоги згідно договору №09/07-2022 від 07 липня 2022 року, який підписаний позивачем та адвокатом Крюковою М.В., остання надала позивачу у справі, яка переглядається, наступну правову допомогу: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу.
Представник відповідача у відповіді на відзив на апеляційну скаргу заперечив проти стягнення витрат позивача на правову допомогу.
Колегія суддів з огляду на те, що справа, яка переглядається, не відноситься до складних, з урахуванням обсягу виконаної адвокатом роботи, зокрема те, що зміст відзиву на апеляційну скаргу здебільшого повторює зміст відповіді на відзив на позовну заяву, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач вимагає стягнути в апеляційному суді, до 2000 грн.
З огляду на часткове задоволення позову за наслідками перегляду справи апеляційним судом на користь позивача слід компенсувати 1259 грн. 20 коп. (2000 грн. х 62,96%) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а на користь відповідача – 1192 грн. 98 коп. (3220 грн. 80 коп. х 37,04%) судового збору за подання апеляційної скарги.
За такого позивачеві підлягає компенсувати 6388 грн. 68 коп. судових витрат, відповідачу - 1192 грн. 98 коп. 
З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України остаточно в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути 5195 грн. 70 коп.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником, адвокатом Доровим Андрієм Олексійовичем, задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2024 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в  АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», код ЄДРПОУ 44559822, заборгованість за договором № 5485860 про надання споживчого кредиту, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та  ОСОБА_1 03 лютого 2022 року., в загальному розмірі 75246 грн. 50 коп., з яких 25000 грн. заборгованості за кредитом та 50247 грн. 50 коп. процентів за користування кредитними коштами, а також 5195 грн. 70 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий: Т.М. Базовкіна

Судді: Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

_____________________________________________
Повний текст постанови складений 26 липня 2024 року