ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/23458/23 пров. № А/857/8644/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (головуючий суддя Грень Н.М., м.Львів) у справі №380/23458/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
   В С Т А Н О В И В:
09.10.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене довідкою ВЛК № 2563 від 28.03.2023 року, виданою військово-медичним клінічним центром північного регіону військової частини НОМЕР_1 , щодо старшого стрільця, солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зобов`язати військово-медичний клінічний центр північного регіону військової частини НОМЕР_1 провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , із залученням профільних спеціалістів (лікарів), які необхідні для встановлення факту придатності (непридатності, обмежено придатності) позивача для проходження військової служби у Збройних силах України.
Позов обґрунтовує тим, що 28.03.2023 року Гарнізонною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 видано довідку гарнізонної військово-лікарської комісії № 2563, солдату ОСОБА_1 , якою на підставі статті 13-б, 39-б, 41-г, 26-б, 45-г, 23-г графи II Розкладу хвороб, графи ТДВ визнано обмежено придатним до військової служби. Непридатний до служби у високомобільних, десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Позивач рішення медичної комісії вважає таким, що не відповідає дійсному стану його здоров`я, оскільки не містить жодного пояснення, на підставі якого можна зрозуміти чим керувались члени військово - лікарської комісії приймаючи рішення, що ОСОБА_1 є обмежено придатним до військової служби. На думку позивача, ВЛК неправильно обрано рівень порушення функцій організму внаслідок наявних у позивача хвороб та не враховано взаємозалежності хвороб останнього.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що в даній справі саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність прийнято за результатом медичного огляду рішення про визначення ступеня придатності ОСОБА_1 до військової служби. У випадку невиконання чи неналежного виконання такого обов`язку відповідачем, суд має право вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Такі активні дії зі сторони суду відповідатимуть завданню адміністративного судочинства, передбаченому ст. 2 КАС України та принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбаченого ст. 9 цього Кодексу. В той же час, всупереч названим положенням КАС України, відповідач належним чином не довів дотримання ним процедури проведення медичного огляду з метою визначення ступеня придатності ОСОБА_1 до військової служби. Крім того, апелянт зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року по справі № 380/23458/23 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи в даній справі. Щодо цього, апелянт зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності прийняття рішення про обмежену придатність скаржника до військової служби. Надана позивачем медична документація містить діагнози та рекомендації лікарів щодо хвороб, на які хворіє ОСОБА_1 , втім суд не може на підставі таких документів визначити правильність діагнозу чи визначеного ступеня придатності скаржника до військової служби. З огляду на це, вважає, що є обґрунтована потреба у проведенні експертизи придатності до військової служби позивача. Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.
30.05.2024 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що у разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він мав право звернутися до ЦВЛК ЗС України для перегляду відповідної постанови. Разом з тим, позивач вказаним правом не скористався та не оскаржив рішення ВЛК у ЦВЛК ЗС України. Таким чином, звертає увагу, що ВЛК надано виключне право встановлення ступеню придатності до військової служби та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
13.06.2024 позивачем до суду подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що саме на відповідача має бути покладено обов`язок доведення правомірності прийняття ним рішення, оформлене довідкою ВЛК № 2563 від 28.03.2023 року, виданою військово-медичним клінічним центром північного регіону військової частини НОМЕР_1 , щодо старшого стрільця, солдата ОСОБА_1 . Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності підстав для прийняття оскаржуваного рішення. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 29.09.2022.
За наслідками проведеного медичного огляду гарнізонної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 видано довідку №2563 від 28.03.2022. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Гіпоталамо-гіпофізарна дисфункція. Ожиріння ступеню (морбідне). Симптоматична гіпертензія II ступеню. Дисциркуляторна енцефалопатія 1 ступеню з розсіяною дрібноосередкованою симптоматикою. Часткова низхідна атрофія зорових нервів обох очей. Початкова катаракта обох очей. Далекозорість лівого ока 2.ОД, при гостроті зору з корекцією 0,5. Простий короткозорий астигматизм правого ока з різницею рефракцій у двох головних меридіанах 1,5Д, при гостроті зору з корекцією 0,8. Ангіопатія сітківки обох очей. Викривлення носової перетинки вправо з порушенням носового дихання. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби. Цукровий діабет 2 тип, вперше виявлений. Спондилогенна цервікокраніалгія нестійка ремісія. Захворювання. ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей 13-б, 39-б, 41-г, 26-б, 45-г,23-г графи ІІ Розкладу хвороб, визнано обмежено придатним до військової служби.
Позивач покликається на консультативний висновок спеціаліста від 27.03.2023 лікаря ендокринолога, виписку з медичної карти амбулаторного хворого від 03.03.2023, проведену консультацію лікаря-невролога ОСОБА_2 від 08.06.2023, огляду лікаря ОСОБА_3 від 30.05.2023, огляду лікаря-пульмонолога ОСОБА_4 від 10.08.2023, результати лабораторних досліджень від 11.08.2023 (№ замовлення 220301435), консультація у лікаря-невролога ОСОБА_5 від 16.08.2023, виписка із медичної карти стаціонарного хворого 3708 від 09.08.2023, дані рентгенографії від 11.08.2023, виписка із медичної карти амбулаторного хворого №2542-563, виписка із медичної карти стаціонарного хворого №10547, результати рентгенологічного обстеження №64162 у лікаря ОСОБА_6 від 28.08.2023, огляд лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 від 11.08.2023, консультаційний висновок лікаря ОСОБА_8 від 31.08.2023, виписка із медичної карти абмулаторного хворого №70822 від 04.09.2023, медична карта стаціонарного хворого №2158/497 від 25.08.2023 та з урахуванням вказаних медичних документів не погоджується із висновком військово-лікарської комісії, відтак звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень,  довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої-третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. 
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з частиною 10 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 3.1 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.
Відповідно до пункту 3.2 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі 1 і 2 розрядів, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, а також військовозобов`язаних плавскладу ВМС Збройних Сил України проводиться один раз на 5 років ВЛК військових комісаріатів, а льотного складу - ЛЛК військових комісаріатів.
Відповідно до пункту 3.3 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.
Пунктом 3.8 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 встановлено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов: «Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби»; «Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю (вказати спеціальність)»; «Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю (вказати спеціальність)»; «Придатний до військової служби».
Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.
Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: «Придатний до військової служби»; «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»; «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
Відповідно до пункту 3.11 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 у разі коли лікарям ВЛК військового комісаріату важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється на амбулаторне або стаціонарне обстеження у лікувально-профілактичний заклад МОЗ України з подальшим оглядом ВЛК військового комісаріату. Якщо обстеження проводилось у військовому лікувальному закладі, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.
Згідно з пунктом 3.12 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 якщо військовозобов`язаний під час призову на військову службу, збір, а також чергового огляду з метою обліку визнаний таким, що потребує лікування (відстрочки від прийняття на військову службу, збір), то за поданням військового комісаріату місцеві органи охорони здоров`я направляють військовозобов`язаного на лікування до відповідного лікувального закладу. Після закінчення лікування військовозобов`язаний оглядається ВЛК військового комісаріату.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки гарнізонної ВЛК від 28.03.2023 №2563, позивачу встановлений діагноз про причинний зв`язок захворювання (травми, порання, контузії катівства): Гіпоталамо-гіпофізарна дисфункція. Ожиріння ступеню (морбідне).Симптоматична гіпертензія II ступеню. Дисциркуляторна енцефалопатія 1 ступеню з розсіяною дрібноосередкованою симптоматикою. Часткова низхідна атрофія зорових нервів обох очей. Початкова катаракта обох очей. Далекозорість лівого ока 2.ОД, при гостроті зору з корекцією 0,5. Простий короткозорий астигматизм правого ока з різницею рефракцій у двох головних меридіанах 1,5Д, при гостроті зору з корекцією 0,8. Ангіопатія сітківки обох очей. Викривлення носової перетинки вправо з порушенням носового дихання.Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.Цукровий діабет 2 тип, вперше виявлений. Спондилогенна цервікокраніалгія нестійка ремісія. Захворювання. ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей 13-б, 39-б, 41-г, 26-б, 45-г,23-г графи ІІ Розкладу хвороб, визнано обмежено придатним до військової служби.
Щодо тверджень апелянта про те, що ВЛК неправильно було обрано рівень порушення функцій організму внаслідок наявних у позивача хвороб та не було враховано взаємозалежності хвороб останнього, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 відповідно до яких у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для     встановлення причинного зв`язку захворювання.
Апеляційний суд зазначає, що у разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він мав право звернутися до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідної постанови.
Відповідно, підпункту 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 2.3.4 п. 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Разом з тим, докази, що позивач звертався до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду висновку відповідача, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду щодо придатності до військової служби, шляхом звернення до ЦВЛК.
Посилання на проведену консультацію лікаря-невролога ОСОБА_2 від 08.06.2023, огляду лікаря ОСОБА_3 від 30.05.2023, огляду лікаря-пульмонолога ОСОБА_4 від 10.08.2023, результати лабораторних досліджень від 11.08.2023 (№ замовлення 220301435), консультація у лікаря-невролога ОСОБА_5 від 16.08.2023, виписка із медичної карти стаціонарного хворого 3708 від 09.08.2023, дані рентгенографії від 11.08.2023, виписка із медичної карти амбулаторного хворого №2542-563, виписка із медичної карти стаціонарного хворого №10547, результати рентгенологічного обстеження №64162 у лікаря ОСОБА_6 від 28.08.2023, огляд лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 від 11.08.2023, консультаційний висновок лікаря ОСОБА_8 від 31.08.2023, виписка із медичної карти абмулаторного хворого №70822 від 04.09.2023, медична карта стаціонарного хворого №2158/497 від 25.08.2023 не заслуговують уваги колегії суддів, позаяк такі огляди здійснювались після прийняття оскаржуваного рішення, оформленого довідкою ВЛК №2563 від 28.03.2023.
Таким чином, підстави вважати, що рішення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, оформлене довідкою №2563 від 28.03.2023, є протиправним за процедурою його прийняття, відсутні.
Щодо незгоди апелянта з ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року по справі № 380/23458/23, якою відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи в даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 року № 4038-ХІІудова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
За правилами частин 3 - 5 статті 102 КАС України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Відповідно до ч. 2 ст. 103 КАС України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Отже, експертиза - це дослідження на вимогу суду поданих ним об`єктів, яке провадиться експертами на базі спеціальних знань та на науковій основі з метою одержання даних про факти, що мають значення для правильного вирішення справи. В той же час, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Колегія суддів наголошує, що за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, суд має право, однак не зобов`язаний призначити проведення експертизи. Беручи до уваги викладене, а також враховуючи предмет спору в даній справі, апеляційний суд вважає, що обставини, які мають значення для вирішення даної справи та входять до предмету доказування, можуть бути встановлені на підставі письмових доказів, інших засобів доказування, без отримання висновку експерта.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про проведення експертизи.
Таким чином, апелянтом на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. 
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі № 380/23458/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний