ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/24462/23 пров. № А/857/7214/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді                               Сеника Р.П.,
суддів                                                   Судової-Хомюк Н.М., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №380/24462/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя у І інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – 21 лютого 2024 року,
місце ухвалення рішення  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення  21 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – апелянт, відповідач 1, ГУ ПФ України в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФ України у Л/о), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2023 №134650010523 про відмову у перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу», пунктів 10, 12 Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за №10/7.4-22/38 від 27.09.2023 з часу звернення за перерахунком такої, тобто з 02.10.2023;
- стягнути в інтересах ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління застосування пенсійного законодавства відділу з призначення та перерахунку пенсій №8 6073,60 грн сплачених судових витрат;
- розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Л/о №134650010523 від 25.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18.08.2022 та зобов`язано ГУ ПФ України у Л/о перевести ОСОБА_1 з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022. 
Вказане рішення суду відповідач 2 виконав. 
Згідно з указаними довідками під час обчислення розміру пенсії державного службовця враховано заробіток за періоди роботи з 01.07.2017 по 07.12.2019 та з 01.07.2021 по 30.06.2022.
02.10.2023 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням заробітної плати за період до призначення такої пенсії. До заяви позивач відповідно до Закону №3723-ХІІ долучив довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за №10/7.4-22/38 від 27.09.2023 за період роботи з 08.12.2019 по 30.06.2021. Рішенням ГУ ПФ України в Запорізькій області від 06.10.2023 №134650010523, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки додана до заяви про перерахунок пенсії довідка не була зазначена в рішенні суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22.
Позивач уважає зазначене рішення відповідача 1 протиправним та таким, що його належить скасувати, оскільки додана до заяви про перерахунок пенсії довідка видана компетентним органом, складена за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3, її зміст відображає всі належні складові оплати праці, на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивач вважає, що достатнім та ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача 2, тобто пенсійного органу, в якому він перебуває на обліку та до якого звертався із заявою про перерахунок пенсії, перерахувати пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 37 Закону №3723, пунктів 10, 12 Закону №889, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) №10/7.4-22/38 від 27.09.2023 з часу звернення за перерахунком такої, тобто з 02.10.2023.
Зважаючи на вищевикладене, адміністративний позов просив задовольнити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2023 №134650010523 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 1073,60 грн сплаченого судового збору та 1500,00 грн витрат на правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач 1, ГУ ПФ України в Запорізькій області, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ним розглянуто заяву позивача №7628 від 02.10.2023 щодо збільшення зарплати (пенсії за спецзаконами). Пенсія згідно з Законом України «Про державну службу» призначена позивачу на виконання рішення суду у справі №380/12781/22, яким зобов`язано ГУ ПФ України у Л/о перевести з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) №13-71-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
На виконання вказаного судового рішення відповідачем 2 прийнято рішення від 26.06.2023 №134650010523 про перевід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) №13-71-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
Для перерахунку пенсії позивач надав довідку №10/7.4-22/38 від 27.09.2023 та акт перевірки №1300-6002-1/11353 від 20.09.2023, на які немає посилань в рішенні суду у справі №380/12781/22.
Відповідно законні підстави для перерахунку пенсії – відсутні, а тому прийнято оскаржене рішення від 06.10.2023.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015, якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01.12.2015, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №3723 – виключено, а. п. 5 викладено у такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».
Таким чином, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.
Надалі прийнято постанову Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», яка набрала чинності з моменту її опублікування і застосовується з 01.05.2016.
Відповідно до п. 1 Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №622, постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» втратила чинність.
Оскільки на даний час перерахунок пенсії призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» не проводиться, та те що у рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22 не зазначено про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №10/7.4-22/38 від 27.09.2023, підстав для перерахунку немає.
Крім того, апелянт ствердив про хибне задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення 1500,00 грн витрат на правничу допомогу. Вказав, що забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом №1058-ХІІ. Призначенням коштів Пенсійного фонду є виплата пенсій, а стягнення судових витрат може створити перешкоди у їх виплаті. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої винесено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом , є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, не співмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Зауважив, що ця справа є справою незначної складності, яка не потребує від адвоката значного об`єму наданих послуг, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи.
Апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №380/24462/23 повністю і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у разі наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 «Про державну службу», але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Періоди роботи, які зараховуються до стажу державної служби позивача, право позивача на отримання пенсії державного службовця відповідно до Законів №3723 та №889 («Про державну службу») встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22, яке набрало законної сили, а тому не є спірними у межах правовідносин, що розглядаються, та на підставі конституційного принципу обов`язковості судового рішення повторному доказуванню чи правовій оцінці не підлягають.
Спірна довідка виготовлена відповідно до Постанови №1-3 та відповідає затвердженій нею формі. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідку видано на підставі особових рахунків, відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату позивача за 2019-2021 роки.
Отже, відображені у спірній довідці види оплати праці є складовими заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, вони мають братися до уваги при обчисленні розміру пенсії позивача. Такий висновок суду узгоджується з положеннями пункту першого частини першої статті 41 Закону №1058.
Жодних заперечень щодо форми, підстав видачі, періоду, за який вказана заробітна плата для обчислення пенсії, тощо, відповідач-1 в оскаржуваному рішенні не навів.
Єдиною підставою, через яку відповідач-1 відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії на підставі спірної довідки, є те, що вона не зазначена в рішенні суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22.
Однак зазначена підстава для відмови в проведенні перерахунку пенсії позивача є надуманою та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки обов`язок здійснити перерахунок пенсії позивача за наявності законних підстав для цього у відповідачів виникає на підставі вищенаведених положень нормативно-правових актів, якими вони повинні керуватися у своїй діяльності, та з урахуванням наданих для перерахунку пенсії документів, обов`язковість врахування яких не повинна бути підтверджена судовим рішенням.
Доводи відповідачів про те, що ст. 90 Закону №889 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям суд відхиляє, позаяк у правовій ситуації, яка розглядається, позивач звернувся за перерахунком пенсії на підставі спірної довідки не у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючого державного службовця, а через те, що період заробітку, вказаний у цій довідці, не був охоплений попередніми довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, що зазначені в рішенні суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22 під час призначенні пенсії.
Беручи до уваги викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач-1 приймаючи оскаржуване рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу у цій частині задовольнити.
Крім того, право позивача на перерахунок пенсії порушило ГУ ПФ України в Запорізькій області, з огляду на що саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача.
Також, суд першої інстанції зауважив, що з урахуванням повноважень органу Пенсійного фонду України на прийняття рішення про перерахунок пенсії та визначення підстав, за яких проводиться відповідний перерахунок пенсії або приймається рішення про відмову в її перерахунку, суд уважає за необхідне покласти на відповідача-1, який прийняв оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності, що підлягає скасуванню, обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 02.10.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні, та положень статті 45 Закону №1058-ХІІ, яка встановлює строки перерахунку пенсії.
У зв`язку з цим позовну вимогу у частині, яка розглядається, потрібно задовольнити частково.
Крім того, заявлені представником позивача до відшкодування 5000,00 гривень витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення зі сторони відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
За наведених обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних робіт (наданих послуг), суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача-1 (рішення якого скасоване судом та який зобов`язаний відновити порушене право позивача) понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 1500,00 грн.
Також, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, підлягає сума судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №134650010523 від 25.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18.08.2022 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
На виконання вказаного рішення суду ГУ ПФ України у Л/о перевело позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ХІІ на пенсію відповідно до ст. 37 Закону №3723 та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
02.10.2023 позивач звернувся до ГУ ПФ України у Л/о із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) №10/7.4-22/38 від 27.09.2023, виданої Галицькою митницею Держмитслужби (період заробітної плати з грудня 2019 року до червня 2021 року). До вказаної заяви позивач долучив також Акт перевірки від 20.09.2023 №1300-6002-1/11353, що підтверджується розпискою-повідомленням (зареєстрована за №7628/3536).
Рішенням ГУ ПФ України в Запорізькій області від 06.10.2023 №134650010523, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії на підставі вищезгаданих довідки та акта перевірки, оскільки такі не були зазначені в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22.
Позивач, вважаючи таке рішення відповідача-1 протиправним, звернувся з цим позовом до суду.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закон №889-VIII, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі  Закон №1058-IV).
Право на отримання позивачем пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, пунктів 10, 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII підтверджено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Л/о про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили. 
Так, у вказаній адміністративній справі адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Л/о №134650010523 від 25.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18.08.2022; зобов`язано ГУ ПФ України у Л/о перевести ОСОБА_1 з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд на підставі записів трудової книжки встановив, що ОСОБА_1 з 19.12.1996 донині працює на різних посадах в органах державної митної служби, йому присвоєні спеціальні звання. Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 :
1) мав 19 років 04 місяці 12 днів стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби;
2) займав посаду старшого державного інспектора відділу оформлення №2 митного поста «Мостиська», котра відноситься до відповідних категорій посад державних службовців.
Отже, відповідно до п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ. 
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегією суддів з`ясовано, що 02.10.2023 позивач звернувся із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, у якій просив пенсійний орган здійснити саме перерахунок пенсійного забезпечення. Вказане свідчить про те, що вказана заява не стосується виконання рішення від 12.01.2023 у справі №380/12781/23.
До заяви від 02.10.2023 позивач долучив, у тому числі, довідку про заробітну плату (спецпенсії) №10/7.4-22/38 від 27.09.2021 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з грудня 2019 року по червень 2021 року та акт перевірки №1300-6002-1/11353 від 20.09.2023.
Однак, згідно з рішенням №134650010523 від 06.10.2023 відповідач 1 відмовив у відповідному перерахунку з покликаннями на те, що відповідна довідка та акт перевірки є незазначеними в рішенні суду у справі №380/12781/22, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії.
Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі – Закон №3723-XII), затверджено постановою Кабінету Міністрів України №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 (далі - Порядок №622).
Пунктом 4 вказаного Порядку №622 передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
При цьому:
-          посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
-          розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; 
-          у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць; 
-          матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Пунктами 5 та 6 Порядку №622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.
Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048; далі - Постанова №1-3).
Такими довідками є:
-          про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);
-          про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);
-          про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Відповідно до Закону України «Про оплату праці» заробітна плата  це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Стаття 2 цього Закону визначає структуру заробітної плати, до якої входять: - основна заробітна плата (встановлюється у вигляді посадових окладів для службовців); - додаткова заробітна плата (включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); - інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі – Закон №3723-XII), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, у довідці №10/7.4-22/38 від 27.09.2023, виданій Галицькою митницею Держмитслужби, вказано надбавки, премії та інші виплати позивача за період з грудня 2019 року до червня 2021 року, тобто за період, який не охоплений попередніми довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, що зазначені в рішенні суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22.
Вказана довідка виготовлена відповідно до Постанови №1-3 та відповідає затвердженій нею формі. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідку видано на підставі особових рахунків, відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату позивача за 2019-2021 роки.
Отже, відображені у спірній довідці види оплати праці є складовими заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, вони мають братися до уваги при обчисленні розміру пенсії позивача.
Вказане відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону №1058-ІV, відповідно до якої, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Згідно з абзацом 1 розділу І Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Згідно з п. 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
За п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Вказане свідчить про те, що пенсійний орган наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення/перерахунку пенсії та вірного її обчислення.
Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.
Таким чином, довідка від 27.09.2023 є джерелом інформації про доходи позивача, що повинні враховуватися при обчисленні розміру його пенсії.
В спірному рішенні не наведено аргументів щодо підстав її неврахування в частині форми, підстав видачі, періоду, за який вказана заробітна плата для обчислення пенсії, тощо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначення причиною відмови для її неврахування тієї підстави, що довідка від 27.09.2023 не зазначена у рішенні суду від 12.01.2023 у справі №380/12781/22, є надуманою та суперечить вимогам чинного законодавства. Обов`язок здійснити перерахунок пенсії позивача за наявності законних підстав для цього у відповідачів виникає на підставі вищенаведених положень нормативно-правових актів, якими вони повинні керуватися у своїй діяльності, та з урахуванням наданих для перерахунку пенсії документів, обов`язковість врахування яких не повинна бути підтверджена судовим рішенням.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що пенсія за віком відповідно до Закону №3723-XII, п. 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та на виконання рішення суду призначена ОСОБА_1 вперше.
Колегія суддів зауважує, що довідка від 27.09.2023 за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією охоплює період з грудня 2019 року по червень 2021 року, а на пенсію за відповідними законами та на виконання судового рішення від 12.01.2023 ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком за Законом №1058-ІV рішенням ГУ ПФ України у Львівській області від 26.06.2-23 №134650010523 з18.08.2022. 
Тобто, вказана довідка від 27.09.2023 охоплює період до переведення на пенсію за віком згідно з Законом №3723-XII, п. 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та не стосується підвищення заробітної плати працюючого державного службовця.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Запорізькій області від 06.10.2023 №134650010523 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Як вірно зауважив суд першої інстанції, у цій справі заяву позивача про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності розглянуло ГУ ПФ України в Запорізькій області, яке за наслідками її розгляду прийняло оскаржуване рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Отже, право позивача на перерахунок пенсії порушило ГУ ПФ України в Запорізькій області, з огляду на що саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача.
Своєю чергою, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням повноважень органу Пенсійного фонду України на прийняття рішення про перерахунок пенсії та визначення підстав, за яких проводиться відповідний перерахунок пенсії або приймається рішення про відмову в її перерахунку, є зобов`язання відповідача-1, який прийняв оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності, що підлягає скасуванню, обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 02.10.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні, та положень ст. 45 Закону №1058-ІV, яка встановлює строки перерахунку пенсії. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із того, що згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування колегія суддів виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено (копії):
-          угоду про надання правової допомоги адвоката від 30.08.2022 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Головком Л.В.;
-          додаток до угоди від 30.08.2022, відповідно до якого клієнт ставить завдання адвокату: зібрати необхідні докази для пред`явлення позовної заяви до ГУ ПФ України у Л/о про визнання протиправним та скасування рішення від 25.08.2022 №134650010523про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язати ГУ ПФ України у Л/о призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». В тому числі отримати такі докази та запити, підготувати всі необхідні проекти процесуальних документів, проект позовної заяви, здійснювати представництво клієнтів у судових органах першої інстанції та у випадку необхідності – в суді апеляційної інстанції, в органах виконавчої служби. Сторони погодили і клієнт сплатив адвокату при підписанні даної угоди аванс в сумі 5000,00 грн, котрий не підлягає поверненню. В суму авансу включається підготовка, подання та супроводження позовної заяви;
-          ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВС №1235698 від 17.10.2023;
-          свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000699.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Колегія суддів зазначає, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Колегія суддів також враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 та у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3098/20.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені представником позивача до відшкодування 5000,00 гривень витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення зі сторони відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Таким чином, оскільки предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір вказаних витрат має бути зменшений з 5000,00 грн до 1500,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що ГУ ПФ України в Запорізькій області в апеляційній скарзі не доведено необхідності зменшення розміру вказаної суми.
Враховуючи вищенаведене, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Запорізькій області необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №380/24462/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повний текст постанови складено 17.07.2024