Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/241/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М. 
Категорія - 173-2  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Онуфрієв В. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року. суддя Кропивницького апеляційного суду Онуфрієв В.М., за участю секретаря Сакари І.І., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та в його інтересах захисника – адвоката Новікова О.М., потерпілого ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника – адвоката Новікова О.М. на постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2024 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн.

       Стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.,
       
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , 18.02.2024 року близько 14.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сімейну сварку зі своїм зятем – ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на адресу останнього, нецензурною лайкою, тим самим завдавши такими своїми діями психологічної шкоди ОСОБА_3 , тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник – адвокат Новіков О.М. просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Свої вимоги обґрунтував тим, що постанова винесена 19.03.2024 року без присутності ОСОБА_1 та його адвоката. Оскаржувану Постанову ОСОБА_1 отримав 01.04.2024 року.
Вказує, що суддя не викликав та не допитав в судовому засіданні свідків та  ОСОБА_2 . Потерпілий не довів того факту, що ОСОБА_1  вчиняв домашнє насильство стосовно нього, а також не довів, що існує реальна загроза та ризики продовження домашнього насильства. Лише факт конфліктної ситуації між колишнім зятем не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Крім того, вказує, що у матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази, які могли б свідчити про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та в його інтересах захисника – адвоката Новікова О.М., які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Так, як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 постанову від 19.03.2024 року, отримав 01.04.2024 року.
       За таких обставин, строк на апеляційне оскарження даної постанови суду пропущений скаржником з поважних причин і тому підлягає поновленню. 

       За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       
       Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

       Вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП дотримався в повній мірі.
       
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

       Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

       Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

       На переконання апеляційного суду суд першої інстанції дослідивши матеріали справи та всі зібрані докази у їх сукупності правильно встановив дійсні фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 019010 від 27.02.2024 року, ОСОБА_1 , 18.02.2024 року близько 14.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сімейну сварку зі своїм зятем – ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на адресу останнього, не нецензурною лайкою, тим самим завдавши такими своїми діями психологічної шкоди ОСОБА_3 , тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

       Під час судового розгляду ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що не вчиняв домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 .

       Проте, незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і на це правильно послався у своїй постанові суд першої інстанції, повністю підтверджується зібраними по справі доказами, і зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 019010 від 27.02.2024 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 18.02.2024 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.1); протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.2); письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.3); письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , з яких вбачається, що він 18.02.2024 року близько 14:00 год. перебуваючи на своєму подвір`ї побачив як до його сусіда ОСОБА_2 приїхав тесть ОСОБА_1 та вони почали сваритися на підвищених тонах в ході якої ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою (а.с.5).

       Крім того, вина ОСОБА_1 також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_2 , який в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив, що 18.02.2024 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_1 перебуваючи у власному будинку, його, ОСОБА_2 погрожував йому словесно та намагався вигнати його з будинку із застосуванням фізичної сили.

       Також, вина ОСОБА_1 підтверджується наданим ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду аудіо записом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вчинив сімейну сварку зі своїм зятем – ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на адресу останнього, не нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Вказаний аудіо запис, суд визнає належним та допустимим, оскільки він підтверджує обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та взаємоузгоджується з іншими доказами.

       Таким, чином вказані зібрані по справі докази є належними та допустимими, є взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Сумніви у їх належності та достовірності у апеляційного суду не виникає.

       Доводи апеляційної скарги стосовно того, що зібрані докази по справі неналежні та недопустимі, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки досліджені судом першої інстанції докази є належними та допустимими, взаємоузгоджуються між собою та повністю підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, який встановлений судом першої інстанції та який знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Підстави для визнання зібраних по справі доказів неналежними та недопустимими відсутні.

       Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дослідивши зібрані докази по справі, із дотриманням вимог ст.245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини у справі, надав всім зібраним по справі доказам правильну юридичну оцінку, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність і діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

       Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

       При призначенні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення районний суд у повній мірі врахував характер вчиненого нею правопорушення, ступінь вини, її особу, майновий стан та призначив справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., яке є достатнім для виправлення останнього, а також запобіганню вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних правопорушень. 

       Порушень вимог КУпАП, які б стали підставою для скасування чи зміни по суті правильного винесеного судом рішення апеляційним судом не встановлено. Підстави для закриття провадження по справі відсутні.

       Беручи до уваги вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною обгрунтованою та мотивованою, а тому апеляційна скарга захисника – адвоката Новікова О.М. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Новікова О.М. в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

       Постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. – залишити без зміни.

       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)