ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 р. 	Справа № 440/1580/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 12.04.24  по справі № 440/1580/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті                       
про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 ,  позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 022598 від 14.11.2023 про застосування адміністративного-господарського штрафу до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на суму 17000,00 грн.
- стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845).
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність спірної постанови № 022598 від 14.11.2023, як такої, що складена за відсутності конкретних підстав та мотивів її прийняття, внаслідок чого ОСОБА_1 незаконно притягнуто до господарсько-адміністративної відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі по тексту – Закон № 2344-III) за порушення вимог ст.ст. 38, 48 Закону № 2344-III. 
З огляду на те, що санкції, визначені ст. 60 Закону № 2344-III можуть бути застосовані виключно до суб`єктів господарювання (автомобільних перевізників), враховуючи, що позивач не надає послуг з перевезення вантажів та не здійснює діяльності з надання послуг перевезень, а тому не є автомобільним перевізником, він не може бути притягнутий до відповідальності.
Так, на момент складення акту перевірки від 18.10.2023 автомобіль MAN реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , починаючи із 05.08.2016 і до дня подання позову (18.10.2023) перебував в оренді у ТОВ «Полтавапромтехгаз», а не у фактичному користуванні ОСОБА_1 , що підтверджується накладною на товар, товарно-транспортною накладною, подорожнім листом та документами щодо працевлаштування водія, який був за кермом вантажівки, належній на праві користування ТОВ «Полтавапромтехгаз», однак вказані обставини протиправно проігноровано перевіряючим органом, що призвело до безпідставного притягнення позивача до відповідальності та зумовлює скасування спірної постанови.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі № 440/1580/24  відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Європейська, 155, м. Полтава, Полтавська область, 36008, ЄДРПОУ 39816845) про визнання дій протиправними та скасування постанови.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, не повне з`ясування обставин у справі та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 022598 від 14.11.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на суму 17000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, зокрема не врахування судом, що під час здійснення рейдової перевірки 18.10.2023 ОСОБА_1 не керував транспортним засобом MAN НОМЕР_2 та не був на місці перевірки. Крім того, водієм ТЗ був ОСОБА_2 , що не спростовується відповідачем, однак залишено поза увагою.
З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 01.06.2023 у справі № 640/39442/21 та від 06.07.2023 у справі № 560/514/22 стверджував, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладається лише на автомобільних перевізників, а не на власників ТЗ, яким перевозиться вантаж. 
Наголосив на тому, що накладаючи адміністративно-господарський штраф на ОСОБА_1 , перевіряючі особи не встановили наявності у позивача статусу автомобільного перевізника, при тому, що в накладній від 18.10.2023 в якості автомобільного перевізника (внутрішні перевезення) зазначено саме ТОВ «Полтавапромтехгаз», яке і мало такий статус.
Заперечив  проти висновку суду першої інстанції щодо ненадання до перевірки тимчасового реєстраційного талону або договору оренди транспортного засобу, оформленого на ТОВ «Полтавапромтехгаз», оскільки водієм ОСОБА_2 було пред`явлено інспектору свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 на власника ОСОБА_1 , посвідчення водія ОСОБА_2 , накладну № 181023, видану ТОВ «Полтавапромтехгаз» на продукцію, що перевозилась, поліс № АР/3882462 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що також підтверджується витребуваними у відповідача матеріалами, які слугували підставою для прийняття спірної постанови.
Щодо ненадання тимчасового реєстраційного талону, з огляду на положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371) (далі по тексту – Порядок № 1388), переконував, що тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням власника транспортного засобу для надання керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування та (або) розпорядження. Тобто, ані власник ТЗ не зобов`язаний його оформляти, ані водій ТЗ не зобов`язаний його мати та пред`являти інспекторам відповідача. 
На думку апелянта, договір оренди ТЗ також не належить до переліку документів, які мають бути у водія під час перевірки.
Посилаючись на положення ст. 764 ЦК України, переконував, що орендні правовідносини, визначені договором оренди ТЗ від 05.08.2016 станом на момент перевірки автомобіля, продовжували свою дію незважаючи на закінчення строку дії договору оренди 05.08.2021.
Інші доводи дублюють зміст позовної заяви.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2023 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 008222 від 13.10.2023 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (копії додаються) посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення вантажних перевезень, за результатами якої встановлено порушення перевізником ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки № 019576 від 18.10.2023.
За змістом Акта проведення перевірки № 019576 від 18.10.2023 встановлено, що посадовою особою виявлено порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 3.3 наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010 - перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих актів України у сфері перевезення вантажів (відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу), відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №   2344-ІІІ – перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, водій транспортного засобу від підпису акту та надання пояснень/заперечень щодо виявленого порушення чи обставин проведення перевірки відмовився, про що посадовими особами Відповідача відповідно до вимог пункту 22 Порядку № 1567 зроблено відповідну відмітку в акті.
14.11.2023 за результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем прийнято постанову № 022598 про застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно з яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом застосування на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн.
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції враховано, що позивачем не надано до суду доказів на спростування обставин того, що на момент перевірки транспортного засобу MAN НОМЕР_2 був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до ТЗ, обов`язковість наявності яких передбачено п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі по тексту – Інструкція № 385).
Щодо перебування транспортного засобу на момент проведення рейдової перевірки у користуванні іншої особи – ТОВ «Полтавапромтехгаз» судом зазначено, що такі обставини не свідчать про наявність в посадових осіб Укртрансбезпеки обов`язку під час проведення перевірки встановлювати наявність тих чи інших зв`язків, зокрема, трудових чи цивільно-правових між автомобільним перевізником та водієм.
Врахувавши позицію Другого апеляційного адміністративного суду, викладену в постанові від 09.08.2023 у справі № 440/8922/22 стверджував про те, що надані до позову матеріали щодо оренди транспортного засобу іншою особою не є юридично значимими документами для цілей визначення перевізника, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, який саме і є первинним носієм доказової інформації. За висновком суду, надання матеріалів щодо оренди у подальшому, навіть не у зв`язку з розглядом справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовують та не змінюють встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створюють для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелюють зафіксованих в акті обставин.
Крім того, оцінюючи посилання позивача на договір оренди (найму) транспортного засобу від 05.08.2016, як доказ факту передачі транспортного засобу у користування ТОВ "Полтавапромтехгаз", суд звернув увагу на те, що зі змісту вказаного договору (п. 10) вбачається, що транспортний засіб передається орендарю терміном на 5 років до 05.08.2021, а відтак, станом на дату проведення рейдової перевірки та виявлення порушення (18.10.2023) зазначений договір оренди закінчив свою дію, а доказів його пролонгації матеріали справи не містять.
Вважав такими, що викликають сумніви доводи позивача про його непричетність до здійснюваних 18.10.2023 вантажних перевезень, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «Полтавапромтехгаз», у зв`язку із чим ймовірні маніпуляції з питаннями користування транспортними засобами, у тому числі належного його оформлення, з метою уникнення відповідальності за допущені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення таких перевезень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону № 2344-III.
Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).
До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-вагового контролю транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III).
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком № 1567.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2021 року № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" вирішено погодитися із пропозицією Міністерства інфраструктури щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.
Так, у Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2021 року № 1579-р передбачено утворення територіального органу Укртрансбезпеки - Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, внаслідок реорганізації шляхом поділу Слобожанського міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.
Отже, Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з безпеки на транспорті та під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно із пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пункту 24 Порядку № 1567 акти, зазначені у пунктах 20, 21 цього Порядку, реєструються в журналі обліку.
Згідно з пунктами 12 та 13 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
За приписами пункту 19 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться у будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Колегією суддів встановлено, що 18.10.2023 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 008222 від 13.10.2023 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) у період із 16.10.2023 до 21.10.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення вантажних перевезень, за результатами якої встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний акт проведення перевірки № 019576 від 18.10.2023.
Отже, враховуючи положення п.19 Порядку № 1567 перевірка транспортного засобу позивача 18.10.2023 здійснена з дотриманням встановленого графіком строку.
Зі змісту акту проведення перевірки № 019576 від 18.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 не дотримано вимог законодавства про автомобільний транспорт – перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих актів України у сфері забезпечення вантажів, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено вимоги п. 3.3 наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ – перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону – штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, не погоджуючись зі спірною постановою наполягав на незаконному притягненні його до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, як неналежного суб`єкта, який у спірному випадку не є автомобільним перевізником.
Так, зі змісту абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III слідує, що відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу передбачена саме до автомобільних перевізників.
Отже, для кваліфікації дій ОСОБА_1 за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III необхідно встановити, чи був у позивача на момент перевірки транспортного засобу статус «автомобільного перевізника».
Статтею 1 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій – особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Матеріалами справи підтверджено, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача посадовими особами відповідача було встановлено особу автомобільного перевізника на підставі сукупності документів, зокрема свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу MAN державний номерний знак НОМЕР_2 , полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3882462, укладеного на ім`я ОСОБА_1 , накладної № 181023 від 18.10.2023, усних пояснень водія.
Права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів – замовників визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі по тексту – Правила № 363).
Згідно із розділом 1 Правил № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Таким чином, за своєю правовою природою, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
При цьому, в контексті спірних правовідносин колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 640/27759/21 від 19.10.2023 в якій останній виснувався про необхідність з`ясування хто є суб`єктами, які заповнюють накладні, у тому числі товарно-транспортні накладні, чи є таким суб`єктом Укртрансбезпека і хто несе тягар наслідків, зокрема, за недоліки в заповненні такого документу, який було надано відповідачу як контролюючому органу водієм транспортного засобу.
Так, у вказаній справі Верховним Судом наголошено що, судами було залишено поза увагою і без належного аналізу надані учасниками справи докази в їх сукупності, зокрема те, що товарно-транспортна накладна не містить номеру, натомість у долучених до матеріалів справи доказах (акт проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06 травня 2021 року; розрахунок № 0058502 від 06 травня 2021 року) є посилання саме на товарно-транспортну накладну № 10 від 06 травня 2021 року, у якій автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Іванківська ПМК-№ 7» і яку судами передчасно відхилено як доказ.
В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити особу, транспортний засіб якої перевіряється, яка в свою чергу зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, мають саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів, досліджуючи надану водієм ОСОБА_2 до перевірки накладну № 181023 від 18.10.2023, зауважує, що з останньої не вбачається хто є автомобільним перевізником. Накладна № 181023 від 18.10.2023 не містить таких реквізитів, як особа відправника, вантажоперевізника, постачальника, що в свою чергу не дає змогу належним чином встановити відповідальну особу.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, а сторонами в свою чергу не спростовано, що згідно із свідоцтвом серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу MAN державний номерний знак НОМЕР_2 та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3882462, укладеного на ім`я ОСОБА_1 , враховуючи усні пояснення водія надані під час здійснення рейдової перевірки, власником транспортного засобу та водночас, автомобільним перевізником був саме ОСОБА_1 .
Жодних інших документів (зокрема, договору оренди транспортного засобу від 05.08.2016) на момент проведення перевірки транспортного засобу, водій ОСОБА_2 відповідачу не надав.
Колегія суддів зауважує, що реєстраційні документи не завжди достовірно дають змогу встановити та беззаперечно підтвердити особу перевізника.
Разом з цим, в контексті спірних правовідносин, з урахуванням того, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності несуть саме ті документи та інформація, які водій транспортного засобу подає контролюючому органу в момент виявлення порушення, якими в даному випадку слугували саме реєстраційне посвідчення та страховий поліс, з урахуванням усних пояснень водія, у контролюючого органу була відсутня інша інформація з приводу особи автомобільного перевізника.
При цьому, слід зазначити, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Однак, варто зауважити, що адміністративно-господарський штраф відповідно до статті 60 Закону № 2344-III накладається не на місці. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки. Крім того, у водія транспортного засобу також можуть бути відсутні саме ті документи, які безпосередньо вказують на особу автомобільного перевізника.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що на розгляд справи про порушення законодавства про транспорт позивач для надання пояснень не з`явився, хоча контролюючим органом було вжито всіх необхідних заходів із його повідомлення, що підтверджується наявним в матеріалах справи реєстром згрупованих поштових відправлень щодо надсилання ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи.
Оцінюючи доводи позивача щодо наявності укладеного із ТОВ «Полтавапромтехгаз» договору оренди транспортного засобу від 05.08.2016, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Отже, за наявності у власника транспортного засобу - фізичної особи бажання надати право керування таким засобом іншій особі оформлюється тимчасовий реєстраційний талон.
Необхідність оформлення тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, який передано в тимчасове законне користування іншим особам, підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 804/8740/16.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності відомостей про належного користувача транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_2 – ТОВ «Полтавапромтехгаз» в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.
Крім того, позивачем визнається, що ним не здійснювались заходи щодо звернення до Сервісного центру МВС України за видачою тимчасового реєстраційного талону, який підтверджував би перебування транспортного засобу у користуванні чи розпорядженні іншої особи.
Позивач не довів суду належними доказами, що договір оренди транспортного засобу об`єктивно існував при здійсненні перевірки. Водій надав при перевірці тільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено власником – позивача та страховий поліс на ім`я ОСОБА_1 . При цьому, водій транспортного засобу заперечень щодо визначення позивача в якості  перевізника в акті перевірки не висловив.
Отже, надання договору оренди транспортного засобу під час розгляду справи у суді не змінює суті вчиненого позивачем порушення, а його надання згодом не має правових наслідків для визнання неправомірності винесення відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
До того ж, дослідивши зміст наданого до суду першої інстанції разом із позовною заявою договору оренди (найму) транспортного засобу від 05.08.2016 укладеного із ТОВ «Полтавапромтехгаз» (далі – Договір), колегією суддів встановлено, що у п. 10 Договору сторони узгодили, що транспортний засіб передається орендарю терміном на п`ять років до 05.08.2021.
За змістом п. 21 Договору, всі зміни та доповнення до цього Договору оформляються додатковими угодами, які підлягають нотаріальному посвідченню.
Разом з цим, до матеріалів справи позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надано будь-яких додаткових угод, які б підтверджували факт узгодження сторонами продовження строку дії вказаного Договору.
Таким чином, станом на момент здійснення рейдової перевірки транспортного засобу позивача (18.10.2023), договір оренди (найму) транспортного засобу від 05.08.2016 укладений із ТОВ «Полтавапромтехгаз» був нечинним.
Слід зауважити, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є засновником та керівником ТОВ «Полтавапромтехгаз».
Як доречно зауважено судом першої інстанції, зазначені фактичні обставини викликають обґрунтовані сумніви в достовірності доводів позивача про непричетність його до здійснюваних 18.10.2023 вантажних перевезень, та свідчать про не вчинення позивачем дій щодо належного оформлення вказаного Договору з метою уникнення відповідальності за допущені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення таких перевезень.
До того ж, жодних доказів на підтвердження реальності факту існування орендних відносин, зокрема, щодо сплати орендних платежів за Договором матеріали справи не містять.
Не надано до контролюючого органу і жодної іншої товарно-транспортної накладної, з якої можливо було б встановити іншу особу перевізника, при цьому неналежне оформлення накладної № 181023 від 18.10.2023 в частині не зазначення обов`язкових реквізитів, не може слугувати підставою для звільнення від відповідальності. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку саме позивач виступав автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом.
Надаючи оцінку суті виявлених відповідачем під час рейдової перевірки порушень вимог Закону № 2344-III з боку ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Положеннями статті 18 Закону № 2344-III регламентовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Таким чином, у розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.
Як визначено частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень (частина 2 статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Разом з тим, порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція № 385, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п. 1.3. Інструкції № 385).
Пунктом 1.4. Інструкції № 385 визначено поняття термінів, зокрема:
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР).
Пунктом 2.4. Інструкції № 385 встановлено, що транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1-2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385, повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385, ПСТпункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.
Пунктом 2.7 Інструкції № 385 встановлено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.
ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.
Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.
Пунктами 6.1, 6.3 Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).
Пунктом 3.3 Інструкції № 385 встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: у разі використання цифрового тахографа використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Відповідно до п. 3.6 Інструкції № 385, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; cтроків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Аналіз наведених норм Інструкції № 385 та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010, та положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дозволяє дійти висновку, що як у перевізника так, і у водія при використанні останнім вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути в наявності такі документи, як протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальна контрольна книжка водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.
Отже, вищенаведеними нормами законодавства на перевізника покладено обов`язок забезпечити обладнання транспортного засобу тахографом та його належну експлуатацію, правильність роботи та проведення повірки, а водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, в свою чергу зобов`язано мати при собі, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
В силу абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.02.2020 по справі 820/4624/17.
Судовим розглядом встановлено, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ слугувала відсутність на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, які повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки перевіряючим особам.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 Порядку №1567.
Згідно з пунктами 20-22 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем порушення вимог ст. 48 Закону № 2344-ІІІ надано до суду акт перевірки № 019576 від 18.10.2023, в якому зафіксовано, що 18.10.2023 о 14:40 год при проведенні рейдової перевірки транспортного засобу MAN вантажний номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , водієм якого зазначено ОСОБА_2 , посадовим особам відповідача не було пред`явлено протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу MAN, обладнаного цифровим тахографом.
При цьому, водій відмовився від надання пояснень з приводу вчиненого правопорушення.
Колегія суддів враховує, що звертаючись до суду з позовом позивач, в свою чергу, також не спростовує обставини вчиненого правопорушення, а лише посилається на те, що не є суб`єктом відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, що не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Слід зауважити, що у даній справі предметом перевірки була наявність у водія певних документів на встановлений на транспортному засобі тахограф.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищезазначених приписів Положення № 340 транспортний засіб може бути не обладнаний тахографом, якщо його маса не перевищує 3,5 тонн.
Разом з тим, оскільки маса транспортного засобу позивача MAN вантажний номерний знак НОМЕР_2 становить понад 3,5 тонн та він обладнаний тахографом, відповідно до вимог чинного законодавства позивач зобов`язаний забезпечувати належну його експлуатацію, а водій повинен мати для пред`явлення уповноваженим особам протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає, що акт перевірки, який додано відповідачем до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення Закону № 2344-ІІІ, що полягало у перевезенні вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, зокрема не оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа. При цьому, Порядком № 1567 не зобов`язано відповідача вчиняти інші дії з метою фіксації правопорушення, зокрема здійснювати фото та відеофіксацію проведення рейдової перевірки. Водночас, до матеріалів справи надано матеріали фотофіксації на підтвердження вказаних обставин.
Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем не спростовано встановлене рейдовою перевіркою порушення вимог законодавства в частині не оформлення протоколу адаптації тахографа, оскільки відповідного документу не було надано ані під час перевірки, ані під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, а також позивачем не наведено жодного обґрунтування щодо відсутності у нього обов`язку щодо оформлення такого протоколу.
За встановлених обставин, непред`явлення посадовій особі відповідача протоколу адаптації тахографа під час проведення перевірки свідчить про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування до ОСОБА_1 . санкцій, визначених ст. 60 Закону № 2344-ІІІ та свідчить про правомірність спірної постанови від 14.11.2023 № 022598.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті спірної постанови діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 по справі № 440/1580/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова