Справа № 753/2209/22-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11323/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

		

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
27 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В.,
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.,                      
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Навродського Олександра Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року,  ухвалене у складі судді Матійчук Г.О., у справі № 753/2209/22-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості,- 
 
 ВСТАНОВИВ: 
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості. Зазначав, що 27 вересня 2018 року між ним та ОСОБА_2 був підписаний гарантійний лист зобов`язання щодо отримання, повернення коштів та управління майном ТОВ «Медичний Комплекс - МК» на суму 60 000,00 доларів США. Відповідно до умов, викладених у гарантійному листі зобов`язання, він передав, а ОСОБА_2 прийняв суму фінансової допомоги в розмірі 60 000,00 доларів США, зобов`язавшись повернути кошти в строк, визначений гарантійним листом зобов`язання до 30 листопада 2018 року. В подальшому 22 лютого 2019 року ОСОБА_2 визначив суму заборгованості з урахуванням відсотків в розмірі 67 500,00 доларів США. Відповідач з 28 лютого 2019 року не належно виконує взяті на себе зобов`язання, кошти в сумі 67 500,00 доларів США не повернув. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 67 500,00 доларів США грн., що на час подання позову складає 11911 456,00 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Навродський О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що в матеріалах справі відсутні докази, які б могли підтвердити отримання ОСОБА_2 грошових коштів у борг. Зазначає, що п. 2 гарантійного листа від 27 вересня 2018 року підтверджено наявність зобов`язань відповідача, в якому чітко вказано, що відповідач отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 60 000,00 доларів США. Зазначене в гарантійному листі зобов`язання має усі родові ознаки отримання коштів, розмір та термін його повернення, що кореспондується із загальними положеннями договору позики. З огляду на зміст гарантійного листа, вбачається, що відповідач при отриманні коштів діяв саме як фізична особа, а не як директор ТОВ «Медичний Комплекс - МК», оскільки на момент підписання гарантійного листа, директором ТОВ «Медичний Комплекс - МК» був ОСОБА_3 . Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами відносин, що виникли щодо спільної з позивачем реалізації ТОВ «Медичний Комплекс - МК» медичного обладнання, оскільки договору про спільну діяльність між ними укладено не було. Також, суд не врахував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року у справі № 761/17477/21, яке має преюдиційне значення у даній справі та яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Медичний Комплекс - МК» з підстав подання такого позову до неналежного відповідача. Вказаним рішенням суду встановлено, що грошові кошти у розмірі 60 000,00 доларів США були отриманні саме ОСОБА_2 , а не ТОВ «Медичний Комплекс - МК». Крім того, суд безпідставно зазначив, що позивачем не було надано суду оригіналу розписки та гарантійного листа, що не відповідає дійсності, оскільки оригінал гарантійного листа був наданий суду для огляду в судовому засіданні від 25 вересня 2023 року.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Заперечував проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні адвокат Навродський О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх  відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2018 року був складений гарантійний лист зобов`язання щодо отримання, повернення коштів та управління майном ТОВ «Медичний Комплекс-МК», відповідно до змісту якого ТОВ «Медичний Комплекс-МК» та громадянин України ОСОБА_1 прийняли 27 вересня 2018 року зобов`язання, визначені цим листом (т. 1, а.с. 6 ).
Відповідно до п. 1 вказаного гарантійного листа зобов`язання сума фінансової допомоги складає 60 000,00 доларів США.
Пунктом 2 гарантійного листа зобов`язання встановлено, що 27 вересня 2018 року ТОВ «Медичний Комплекс-МК», в особі засновника ОСОБА_2 , отримало від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 60 000,00 доларів США.
Згідно з п. 3 гарантійного листа зобов`язання в забезпечення повернення отриманих коштів є застава - медичне обладнання, а саме відеосистема ендоскопічна об`ємної візуалізації 3DHD, виробництва VIKING Systems Inc. (США), згідно балансу ТОВ «Медичний Комплекс-МК» (виписка - додаток № 1).
Згідно з п. 4 гарантійного листа зобов`язання медичне обладнання знаходиться на відповідальному зберіганні у кредитора до повного повернення суми фінансової допомоги згідно акту приймання передачі від 27.09.18 р. (додаток № 2).
Пунктом 6 гарантійного листа зобов`язання встановлено закупівельну ціну медичного обладнання, яка складає 200 000 євро. Мінімальна ціна для подальшого продажу враховуючи собівартість та 20 % ПДВ складає 240 000 євро.
Пунктом 7 гарантійного листа зобов`язання визначено наступний механізм повернення коштів:
- обігові кошти на рахунках підприємства;
- виконання зобов`язань за договором № 102-К/18-МК від 24 травня 2018 року (додаток № 3);
- спільна з ОСОБА_1 реалізація Медичного обладнання.
Згідно з п. 8 гарантійного листа зобов`язання одержувач має право достроково повертати частинами отримані кошти, про що робиться оригінальний запис та підписи сторін на зворотному боці цього листа, до повного повернення суми 60 000 доларів США.
Пунктом 9 гарантійного листа зобов`язання встановлено термін повернення коштів до 24:00 години 30 листопада 2018 року.
Також у тексті гарантійного листа зобов`язання від 27 вересня 2018 року наведено додатки до нього, а саме: додаток № 1: виписка з балансу про облік та вартість Медичного обладнання ТОВ «Медичний Комплекс-МК»; додаток № 2: акт приймання - передачі Медичного обладнання від 27.09.2018 р.; додаток № 3: копія договору про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг № 2896 від 01.06.2018 року (5 сторінок), копія акту № 1 приймання - передачі від 01.06.2018 року (1 сторінка); додаток № 4: копія договору про закупівлю медичного обладнання № 102-К/18-МК від 24 травня 2018 року (4 сторінок), копія специфікації (1 арк.).
Гарантійний лист зобов`язання від 27 вересня 2018 року підписано кредитором ОСОБА_1 , позичальником в особі засновника ТОВ «Медичний Комплекс-МК»  ОСОБА_2 , директора ТОВ «Медичний Комплекс-МК» Чуба О.В., головного бухгалтера ТОВ «Медичний Комплекс-МК»  ОСОБА_4 та начальника юридичного відділу ТОВ «Медичний Комплекс-МК» Кучера М.М.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не повернув отримані кошти в повному обсязі, в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 67 500,00 доларів США грн., що на час подання позову складає 11 911 456,00 грн.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту виникнення між ним та ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. 
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц (провадження № 61-42076св18), постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560 св 2) та постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 369/12376/17 (провадження № 61-4966св20).
На підтвердження наявності у ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед   ОСОБА_1 та передачу йому грошових коштів позивач в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції пред`явив оригінал гарантійного листа зобов`язання від 27 вересня 2018 року (т.1, а.с. 6).
Разом з тим, із аналізу вказаного гарантійного листа вбачається, що він укладений між ТОВ «Медичний Комплекс-МК» та ОСОБА_1 , та відповідно до п. 2 якого кошти були отримані ТОВ «Медичний Комплекс-МК», зобов`язання перед ОСОБА_1 приймав не особисто   ОСОБА_2 як фізична особа, а ТОВ «Медичний Комплекс-МК», від імені якої діяв ОСОБА_2 як засновник товариства, ОСОБА_3 як директор товариства, а також інші посадові особи (головний бухгалтер, начальник юридичного відділу) (т.1, а.с. 6).
ОСОБА_1 не було доведено того, що  грошові кошти за вказаним гарантійним листом були отримані безпосередньо ОСОБА_2 , як фізичною особою.
Крім того, як вбачається із змісту гарантійного листа, ним також передбачена спільна діяльність сторін щодо реалізації медичного обладнання загальною вартістю 240 000 євро, яке, було передано на відповідальне зберігання кредитора ( ОСОБА_1 ). В пункті 7 гарантійного листа передбачений механізм повернення коштів, передача яких передбачалась цим гарантійним листом, зокрема, за рахунок обігових коштів на рахунках підприємства; виконання зобов`язання за договором №102-к/18-МК від 24 травня 2018 року; спільної з ОСОБА_1 реалізація медичного обладнання.
Тобто, із самого гарантійного листа вбачається виникнення не тільки грошових зобов`язань, а й зобов`язань управління майном та його реалізації, що спростовує твердження позивача щодо наявності саме у відповідача перед ним зобов`язань за договором позики. Крім того, у додатках до гарантійного листа зобов`язання зазначено документи в зобов`язання виконання яких укладено даний гарантійний лист, в тому числі договір №102-к/18-МК від 24 травня 2018 року, який не був долучений до матеріалів справи.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову  в позові ОСОБА_1 .
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року, справа №761/17477/21, яким відмовлено у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача ТОВ «Медичний Комплекс-МК». Вказаним рішенням суду не встановлено факту укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Наявність на звороті гарантійного листа зобов`язання розписки ОСОБА_2 , у якій вказано, що станом на 28.02.2019 року сума заборгованості становить 67 000,00 доларів США, не свідчить наявність боргових зобов`язань за договором позики саме у ОСОБА_2 , оскільки така розписка не містить будь-яких даних щодо умов отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, в розписці вказано, що вона написана ОСОБА_2 28.02.2019 року, а засвідчена ОСОБА_1 - 11.02.2019 року. 
ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами факт виникнення між ним та ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і обґрунтоване рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
            
Апеляційну скаргу адвоката Навродського Олександра Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 04 вересня 2024 року.
 
            Суддя-доповідач:                             
 
Судді: