УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 152/575/23
провадження № 51-3926ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2024 року стосовно 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України (далі - КК),
Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини 
За вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 січня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК, та призначенойому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2024 року вирок залишено без зміни.
За обставин, детально встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 3 квітня 2023 року о 10:15, перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби, без поважних причин, відмовився від отримання повістки та підписання розписки про її отримання, не з`явився о 16:00 4 квітня 2023 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою комплектування команди НОМЕР_1 , не повідомивши про поважні причини неявки, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову за мобілізацією.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вказуючи на суворість призначеного засудженому покарання у результаті незастосування до підзахисного приписів ст. 75 КК, просить змінити оскаржувані судові рішення, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції під час призначення покарання у виді позбавлення волі належним чином не врахував дані, що характеризують особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох дітей, усвідомив неправильність своїх дій та наразі шкодує про вчинений ним злочин. Також зазначає, що ОСОБА_4 свою вину визнав та щиро кається у скоєному, засуджує свою поведінку і бажає виправити ситуацію, що склалася. Вважає, що апеляційний суд, за результатами розгляду апеляційної скарги засудженого на незаконність вироку із вказаних обставин, необґрунтовано залишив рішення без зміни.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке. 
Згідно з положеннями ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій за ст. 336 КК 
- ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, захисником не оспорюються.
У касаційній скарзі захисник фактично посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень 
ст. 75 КК та наводить доводи, якими не погоджується із судовими рішеннями стосовно відсутності підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Однак, такі доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно з положеннями ст. 75 КК, якщо суд, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Як убачається із змісту оскаржуваного вироку суд, при призначенні покарання 
ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 роки, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК віднесено до нетяжких злочинів, особу винного, зокрема його вік (47 років), відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику, сімейний стан (наявність дружини та двох неповнолітніх дітей), а також відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання. Водночас, як установлено під час судового розгляду, засуджений не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Вирішуючи питання про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням суд, ураховуючи ситуацію, яка наразі склалася у країні - збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, дійшов висновку, що вчинений ОСОБА_4 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, а тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства вцілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.
Не погоджуючись із вироком суду в частині незастосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК засуджений оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою засудженого, дійшов висновку про безпідставність вимог сторони захисту та, погодившись із покаранням призначеним без застосування ст. 75 КК, залишив судове рішення без зміни.
Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що всі обставини, на які посилається сторона захисту були враховані судом під час призначення засудженому ОСОБА_4 покарання в мінімальних розмірах, передбачених санкцією статті за якою його засуджено. 
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу, що наявність дружини та неповнолітніх дітей в зазначених умовах не знижує ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину. 
Також, колегія суддів надала оцінку доводам щодо неврахування стану здоров`я засудженого, вказавши, що закон не надає права військовозобов`язаному вчиняти умисні дії, які полягають у відмові від отримання повістки для з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою відправлення до військової частини для відбуття військової служби у зв`язку з мобілізацією до проходження медичного огляду. Крім цього на момент інкримінованих діянь, ОСОБА_4 відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 березня 2023 №7/126 був визнаний придатним до військової служби.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави,з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіряючи вирок в частині покарання за апеляційною скаргою засудженого, відповідно до вимог ст. 419 КПК, апеляційний суд детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, визнавши їх необґрунтованими, навів у рішенні належні й достатні мотиви їх спростування.
Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів погоджується з наведеними у ній висновками та вважає, що покарання у виді позбавлення волі, призначене засудженому в мінімальних межах санкції ст. 336 КК, без застосування до нього приписів ст. 75 КК, є законним та буде сприяти виправленню засудженого.
Крім того, твердження захисника, викладені у касаційній скарзі, про те, що підзахисний визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро кається суперечать змісту вироку місцевого суду.
Захисник не наводить конкретних фактичних даних на підтвердження своїх доводів у цій частині, наприклад, щодо суперечностей між змістом показань, викладених у вироку, та тих, що містяться на технічному звукозаписі судового засідання тощо.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Враховуючи, що з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику належить відмовити.
Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 

ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3