ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5644/24 Справа № 209/6456/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, –
                                                        В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 серпня 2007року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 464. Від шлюбу в них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017року шлюб між ними було розірвано та стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 грудня 2016року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, у нього змінився сімейний стан. Так, 10 листопада 2022року Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 473. Від шлюбу в них народилась дитина – ОСОБА_5 та дружина позивача на даний час знаходиться у декретній відпустці у зв`язку із доглядом за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини. Крім того, у дружини позивача є дитина ОСОБА_6 від попереднього шлюбу, ОСОБА_4 не отримує аліментів на утримання ОСОБА_6 від батька дитини.

Також позивач посилається на те, що захищаючи незалежність держави, перебуваючи на фронті він отримав поранення та внаслідок чого з 05 грудня 2022року до 21 грудня 2022року перебував у лікарні, де йому зробили операцію на нозі. Він довгий час знаходився на реабілітації після операції, у зв`язку з чим, він поніс величезні витрати на ліки та був позбавлений можливості працювати.

Позивач сплачувати аліменти на утримання сина не відмовляється, однак у зв`язку з тим, що на його утриманні наразі перебуває дитина від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у декретній відпустці та дитина останньої – ОСОБА_6 , йому платити аліменти у розмірі, раніше визначеному судом є надмірним фінансовим тягарем, оскільки загальний розмір аліментів, який сплачує позивач становить значну частку його доходу, що ставить останнього в скрутне матеріальне становище.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017року, з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт погіршення його матеріального стану з моменту стягнення з нього аліментів, що є підставою для їх зміни.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, просила її залишити без задоволення, а рішення – без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2007року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 464. Від шлюбу в них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.12).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 грудня 2016року до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.13-15).

Згідно копії свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 10 листопада 2022року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син – ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.18). Дружина позивача на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу при народженні дитини на ОСОБА_5 , крім того має сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від іншого шлюбу, що підтверджується довідкою про отримання (не отримання) допомоги № 516 від 27 вересня 2023року (т.1 а.с.19), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.22).

27 лютого 2022року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022року ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України та перебуваючи на фронті отримав поранення внаслідок чого з 05 грудня 2022року до 21 грудня 2022року перебував у лікарні, де йому зробили операцію на нозі та довгий час знаходився на реабілітації, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 від 27 травня 2002року, видатковою накладною № 29 від 19 квітня 2023року, рахунком-фактурою № 29 від 19 квітня 2023року, товарним чеком № 240423/001 від 24 квітня 2023року, сертифікатомом відповідності № R3M 356 033 D1, сертифікатомом відповідності № R3M 276 102 В1, додатком № 2 – перелік медичних виробів, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2037 «У», протоколом МР обстеження, довідкою лікаря травматолога від 25 листопада 2022року та від 21 жовтня 2022року, рентгенівськими знімками, довідкою військово-лікарської комісії № 167 від 14 липня 2022року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1082/762/473, довідкою військово-лікарської комісії № 58 від 20 вересня 2022року (т.1 а.с.9-11,23,24,25,26,27-28,29-34,35,36,37-38,39,40).

Малолітній син позивача та відповідача – ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства з діагнозом: «легка розумова відсталість із порушенням мовного розвитку (ЗММ ІІ р.), порушення поведінки, що призводить до стійкої соціальної дезадаптації F 70.1», та з народження дитина має серйозні вади зору і з 5 місяців знаходиться на обліку офтальмолога та періодично проходить курси апаратного лікування, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 від 19 січня 2017року, протоколом обстеження від 21 червня 2019року, довідкою лікарсько-консультативної комісії від 12 листопада 2020року, протоколом обстеження від 25 вересня 2019року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 82/96 дитяче офтальмологічне відділення КЗ «ДОКОЛ», протоколом обстеження від 15 жовтня 2020року, формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда від 12 листопада 2020року, протоколом обстеження від 14 квітня 2021року, ЕВ-висновок від 22 лютого 2022року, МРТ головного мозку від 11 жовтня 2021року та копіями квитанцій за придбані ліки та обстеження (т.1 а.с.81,82,83,84,85-86,87-88,89-90,92,105-110).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти – одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014року у справі № 6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти – платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього на утриманні перебуває малолітній син від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також син дружини від першого шлюбу та за станом здоров`я він потребує медичної допомоги, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є, як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану, а наявність дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Отже, доводи позивача про те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утримання перебуває дитина від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також син дружини від першого шлюбу, є необґрунтованими, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та саме по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021року у справі № 681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться.

Доводи позивача про погіршення стану його здоров`я у зв`язку з пораненням, яке він отримав в результаті участі у бойових діях, як підставу для зменшення розміру аліментів, апеляційний суд не приймає до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, що позивач за станом свого здоров`я звільнений з військової служби або має інвалідність, що впливає на його матеріальний стан та потребу у лікуванні та, як наслідок, неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі.

Таким чином, ОСОБА_1 належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав для зменшення розміру аліментів не надав, а тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

Встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2017року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Фактично доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024року– залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2024року.

Судді: