ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4180/24 Справа № 227/2723/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Притуляк С. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Агєєва О.В.,
суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №227/2723/23 за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Добропільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Притуляка С.А.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту батьківства.
В обґрунтування заяви зазначила, що починаючи з червня 2022 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проживання однією сім`ю у них народилася дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівною матері. Заявник зазначає, що ОСОБА_3 є молодшим сержантом та перебуває на військовій службі у військовій частини НОМЕР_1 , але під час виконання обов`язків військової служби у районі ведення бойових дій зник безвісті. Заявником було зроблено молекулярно-генетичне експертне дослідження за участю дитини ОСОБА_4 та матері ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність того, що ОСОБА_2 є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_4 в рамках проведеного дослідження складає 99,99%. З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 , проте внести відповідний запис про батька можливо виключно за рішенням суду.
Просила встановити факт батьківства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Покровськ, Донецької області.
Зобов`язати Добропільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни у актовий запис про народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , №101 від 26.07.2023 року, вказавши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що заявником надано достатньо доказів на підтвердження факту того, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який станом на 22.02.2024 року обліковується безвісти зниклим з 25.03.2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду 19.06.2024р. представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. В судове засідання 03.07.2024р., що проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник заявника не з`явилась.
Згідно ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Інші учасники справи в судове засідання не прибули, повідомлялись про день, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.07.2023 року (а.с.5).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.02.1997 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 29.01.2004 року, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано, про що Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зроблено актовий запис № 301 від 27.09.2002 року (а.с.18).
Також представником заявника було надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 20.01.2015 року, з якого вбачається, що між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, після реєстрація якого дружина отримала прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.89).
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 року №2495, молодший сержант ОСОБА_3 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 перебуваючи в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_6 .
Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 року № 2690, повідомлено, що молодший сержант ОСОБА_3 14.02.2023 року зник безвісті під час знаходження у відряджені військової частини НОМЕР_7 , перебуваючи у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_8 (а.с.13, 14).
Відповідно до Висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження №39620 від 26.09.2023 року, який було проведено Медико-генетичним центром «Мама Папа» за зверненням ОСОБА_1 від 29.08.2023 року. На вирішення молекулярно-генетичного експертного дослідження поставлені такі питання: «Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною бабусею, а саме матір`ю біологічного батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?». У висновку експертного дослідження було зазначено наступне: Ймовірність того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999% (а.с.15-41).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту батьківства відповідно до ст. 130 СК України можливо виключно у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір`ю дитини, у зв`язку з відсутністю доказів смерті ОСОБА_3 або рішення про оголошення його померлим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства, відповідно до частини першої статті 130 СК України, є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21). 

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
П.15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.
При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.
Факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Стаття 130 СК України регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.
Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження.
Якщо встановлення факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, то такі факти можуть бути встановлені у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до абз. 11 п. 20 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно п. 2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства).
Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ вказаних Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про нароження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт смерті особи може бути підтверджений свідоцтвом про смерть або рішенням суду про визнання особи померлою.
При зверненні до суду із заявою про встановлення факту батьківства, обґрунтованою положеннями ст.130 СК України, не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 або оголошення його померлим.
Направлену на адресу суду апеляційної інстанції заінтересованою особою ОСОБА_2 ксерокопію акту розслідування, суд не може прийняти, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності та допустимості доказів, не підтверджує факт смерті і не є рішенням суду про оголошення особи померлою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04.07.2024р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв