Справа № 354/1110/23 
Провадження № 33/4808/707/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк  М. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Тарасенко В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60  коп.,- 

                                                           в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.
     Судом першої інстанції встановлено, що  23.07.2023 приблизно о 00 год 10 хв в с. Поляниця, ГК «Буковель», вул. Карпатська, Івано-Франківської області, Надвірнянського району, громадянин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки BMW 520 D, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
Захисник адвокат Тарасенко В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову  скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю  події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних доводів  посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення були допущені істотні процесуальні порушення , оскільки ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення,  а відомості щодо вручення такої копії у самому протоколі та матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні. 
Вказує,  що копію протоколу про адміністративне правопорушення сторона захисту отримала лише в суді першої інстанції після подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. 
Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав в розпорядження стороні захисту копію відеозаписів, які долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення. 
Крім того, ОСОБА_1 не були роз`яснені належним чином його процесуальні права та не запропоновано залучити до розгляду справи захисника і забезпечити його прибуття на місце події, не роз`яснено право у разі незгоди на проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, провести такий огляд у закладах охорони здоров`я та не направлено водія транспортного засобу для проведення такого огляду. 
Вважає, що суд першої інстанції позбавив особу яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника можливості надати в судовому засіданні свої пояснення та заперечення з приводу обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Вважає, що враховуючи суттєві процесуальні порушення допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та  під час розгляду справи судом першої інстанції,  неможливо, поза розумним сумнівом, прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   та його захисник адвокат не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, 04 серпня 2024 року захисником адвокатом Тарасенко В.С. було подано клопотання в якому останній просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, задовольнити вимоги апеляційної скарги та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, просив закрити провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених статтею 38 КУпАП. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
В апеляційній скарзі захисник Тарасенко В.С.. посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 надійшла до суду першої інстанції 03.08.2023 року та неодноразово призначалась до розгляду, що дозволяло особі, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист  своїх інтересів в суді.
Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його захисника протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Тарасенко В.С. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та  в межах строку, який передбачений законом для накладення стягнення, призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420652 від 23.07.2023 року (а.с.1) ОСОБА_1   звинувачується в тому, що 23.07.2023 приблизно о 00 год 10 хв в с. Поляниця, ГК «Буковель», вул. Карпатська, Івано-Франківської області, Надвірнянського району, керував транспортним засобом марки BMW 520 D, д.н.з. НОМЕР_1 . Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейським взводу 2 роти БУПП в Хмельницькій області ДПП капралом поліції Зубик М.В. з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить його власноручний підпис.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього долучається відео фіксація, акт огляду, направлення.  
В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1   відмовився від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України. 
Протокол також містить власноручний підпис ОСОБА_1 , який підтверджує роз`яснення йому змісту протоколу про адміністративне правопорушення та отримання копії вказаного протоколу. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписом, який долучено до матеріалів провадження додатково підтверджується факт вручення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення, що повністю спростовує доводи сторони захисту про порушення працівниками поліції вимог закону.   
Відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 мав певні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя. ( а.п.2) 
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.07.2024 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`ягніння- різкий запах алкоголю з порожнини рота, також водія  направлено до КНП «Надвірнянська ЦРЛ», однак огляд у вказаному закладі не проводився, оскільки водій від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. ( а.п.3)
Вищевказане направлення складено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і вони безумовно стосуються обставин, вчиненого правопорушення.   
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, вищевказаними  відеозаписами (а.с.6) зафіксовано, що під правовою підставою для зупинки транспортного засобу було порушення водієм вимог комендантської години. Під час спілкування працівника поліції із водієм транспортного засобу та встановлення його особистості за допомогою додатку «Дія» у водія транспортного засобу були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння. Водій транспортного засобу ОСОБА_1 визнавав,  що вживав велику кількість алкогольних напоїв в обід, однак стверджував, що після цього тривалий час спав і тому перебуває у тверезому стані.  Разом з тим, працівник поліції продовжував наполягати на тому, що ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного сп`яніння на що водій транспортного засобу зауважив, що окрім вина також вживав віскі, однак продовжував наполягати, що на даний час перебуває у тверезому стані.
Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснює йому, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням за яке останній буде притягнутий до адміністративної відповідальності. Спочатку ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан сп`яніння, однак в подальшому відеозаписом зафіксовано, як останній в  категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння та погоджується з тим, що стосовно нього буде складений протокол за відмову від огляду на стан сп`яніння. Відеозаписом зафіксовано, що протокол про адміністративне правопорушення складається в присутності ОСОБА_1 , який  відмовляється від надання пояснень щодо висунутого обвинувачення. 
Відеозаписом зафіксовано як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомляє останньому, що розгляд провадження буде відбуватися в суді та вручає під власноручний підпис копію протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора та відео реєстратора, який встановлено на патрульній машині, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони  і не перебував у стані неосудності. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд, вважає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки сукупність наявних у справі доказів свідчить про обґрунтованість підозри працівників поліції про те, що водій керував транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.  
Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи,  загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин. 
Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи в суді першої інстанції був обумовлений саме процесуальної поведінкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, оскільки розгляд апеляційної скарги  неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою вищевказаних учасників  розгляду справи в судове засідання апеляційної інстанції та за їх клопотанням. 
За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.
Відповідно до вимог ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення. 
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним  рішенням суду, а тільки містить посилання на час накладення адміністративного стягнення.
Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності. 
Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП.  
Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідне стягнення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці. 
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Разом з тим, вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Тарасенко В.С. залишити без задоволення. 
Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв