КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 761/20398/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9404/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
09 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.            
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» про стягнення боргу, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» - Білоуса Геннадія Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року, 
 
встановив:
у червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12 255,39 гривень, з яких 5 800,00 гривень - сума боргу, 2 938,52 гривень - інфляційне збільшення, 616,87 гривень - три відсотки річних, 2 900,00 гривень - пеня, зазначити у рішенні про нарахування трьох відсотків річних на суму основного боргу у розмірі 5 800,00 гривень, починаючи з 10 червня 2023 року до моменту виконання рішення суду та стягнути вказану суму з відповідача на його користь.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року позов було задоволено, стягнуто з ТОВ «Талан Системс» на користь ОСОБА_1 13 328,99 гривень, з яких: 5 800,00 гривень - сума основного боргу; 2 938,52 гривень - інфляційні втрати; 616,87 гривень - три відсотки річних; 2 900,00 гривень - пеня; 1 073,60 гривні - витрати по сплаті судового збору. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з 10 червня 2023 року і до моменту його виконання, здійснити нарахування трьох відсотків річних на суму основного боргу 5 800,00 гривень і стягнути отриману суму відсотків з ТОВ «Талан Системс» на користь ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ТОВ «Талан Системс» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 255,39 гривень, з яких 5 800,00 гривень - сума боргу, 2 938,52 гривень - інфляційне збільшення, 616,87 гривень - три відсотки річних, 2 900,00 гривень - пеня, зазначити у рішенні про нарахування трьох відсотків річних на суму основного боргу у розмірі 5 800,00 гривень, починаючи з 10 червня 2023 року до моменту виконання рішення суду та стягнути вказану суму з відповідача на його користь.
Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідно до умов договору № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року про розподіл майнових прав на службовий твір, позивач передає відповідачу належні йому майнові права на службовий твір, а відповідач повинен сплатити позивачу винагороду за передання йому цих прав. Згідно з актом прийому-передачі винагорода за передання майнових прав на твір становить 5 800,00 гривень. Оскільки у відповідача виник борг за вказаним договором, який  в добровільному порядку не сплачує винагороду, але використовує твір в своїй діяльності, позивач просив про стягнення з відповідача на свою користь боргу, який з врахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, становить 12 255,39 гривень. Крім того, позивач просив зазначити у рішенні суду про нарахування трьох відсотків річних на суму основного боргу, починаючи з 10 червня 2023 року і до моменту виконання рішення суду за наведеною формулою.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня року позов було задоволено, стягнуто з ТОВ «Талан Системс» на користь ОСОБА_1 13 328,99 гривень, з яких: 5 800,00 гривень - сума основного боргу; 2 938,52 гривень - інфляційні втрати; 616,87 гривень - три відсотки річних; 2 900,00 гривень - пеня; 1 073,60 гривні - витрати по сплаті судового збору. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з 10 червня 2023 року і до моменту його виконання, здійснити нарахування трьох відсотків річних на суму основного боргу 5 800,00 гривень і стягнути отриману суму відсотків з ТОВ «Талан Системс» на користь ОСОБА_1 . 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ТОВ «Талан Системс» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Талан Системс» було укладено договір 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року про розподіл майнових прав на службовий твір, умови якого позивачем були виконані шляхом надання відповідачу майнових прав на службовий твір, однак відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, винагороду за передання цих майнових прав позивачу не сплачує.
Однак, такий висновок суду першої інстанції було зроблено із порушенням норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду.
Як видно з матеріалів справи, між ТОВ «Талан Системс» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року про розподіл майнових прав на службовий твір. Згідно Акту прийому-передачі службового твору від 22 жовтня 2019 року до договору № 0209/19-19 прийому-передачі службового твору та передачу (відчуження) майнових прав від 22 жовтня 2019 року працівник передав, а роботодавець прийняв майнові права на службовий твір. Винагорода за передання (відчуження) майнових прав на твір складає 5 800 гривень, утримання податків складає 1 131 гривня. 
Відповідно до п. 5.1 Договору № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року передбачено, що ТОВ «Талан Системс» за розробку службового твору та авторський нагляд за створення твору, у разі залучення третіх осіб, сплачує працівникові - технічному директору ОСОБА_1 заробітну плату згідно штатного розпису у строки згідно Положення про систему та оплату праці працівників. В п. 5.2 було передбачено, що за передання (відчуження) майнових прав на твір роботодавець зобов`язується виплатити працівникові разову винагороду у розмірі одного окладу згідно штатного розпису, що діяв на час підписання акту. Виплата проводиться протягом  30 днів з дати передачі твору (підписання Акту). Таким чином виплата мала бути здійснена в період до 21.11.2019. 
Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1-3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з банківською відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ТОВ «Талан Системс» у червні 2020 року виплачено заробітної плати: 2 495,50 гривень - 15 червня 2020 року, 2 495,50 гривень - 30 червня 2020 року, винагорода у розмірі 4 991,00 гривня виплачена 30 червня 2020 року. Загалом, директору технічному ОСОБА_1 у червні 2020 року нараховано 12 400,00 гривень, виплачено - 9 982,00 гривні.
Виплати ОСОБА_1 підтверджуються розрахунковими відомостями ТОВ «Талан Системс» за червень 2020 року та довідкою ТОВ «Талан Системс» про відсутність заборгованості по оплаті праці станом на 28 лютого 2024 року (а.с. 88-89).
ТОВ «Талан Системс» має юридичну адресу: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, за якою здійснює свою господарську діяльність, яка за твердженням відповідача є адресою масової реєстрації і використовується значною кількістю приватних компаній. Судом першої інстанції на зазначену адресу було направлено копію ухвали про відкриття провадження та отримано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі (а.с.23). Однак, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що працівниками товариства зазначені документи по справі не отримувалися, а отже докази, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі не були долучені до суду першої інстанції з поважних причин.
Наданий до суду доказ, а саме: відомість зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ТОВ «Талан Системс» за період 20 січня 2020 року по 28 грудня 2020 року, має виключне значення для справи і підлягає оцінці судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ «Талан Системс» уклали договір № 0209/19-19 про розподіл майнових прав на службовий твір.
За вказаним договором позивач зобов`язувався розробити та передати відповідачу службовий твір та отримати винагороду за таку роботу.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року про розподіл майнових прав, ОСОБА_1 передає ТОВ «Талан Системс» належні йому майнові права на службовий твір, а відповідач повинен сплатити позивачу винагороду за передання йому цих прав.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що передача товару відбувається за допомогою цифрового носія у вигляді CD-R диску, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі службового твору та майнових прав.
На виконання умов договору 22 жовтня 2019 року сторонами було складено акт прийому-передачі, у якому визначено, що винагорода за передання майнових прав на твір становить 5 800,00 гривень.
Відповідно до пункту 6.3 договору, сторони погодили, що у випадку порушення строку розрахунку, вказаного у пункті 5.2 цього договору, роботодавець (відповідач) виплачує працівнику (позивач) пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.
Згідно з п. 5.2 договору, роботодавець за передання (відчуження) майнових прав на твір зобов`язався виплатити позивачу разову винагороду у розмірі одного окладу згідно штатного розпису що діяв на час підписання Акту. Виплата проводиться протягом 30 днів з дати передачі твору (підписання акту).
Позивач розробив та передав відповідачу службовий твір, що підтверджується актом від 22 жовтня 2019 року прийому-передачі службового твору та передачу (відчуження) майнових прав до договору № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року.
Згідно з п. 4 даного акту, винагорода за передання (відчуження) майнових прав на твір складає 5 800,00 гривень, з утриманням податків (ПДФО 18%, військовий збір 1,5%)  в сумі 1 131,00 гривня.
Тобто, згідно з актом  позивач мав отримати винагороду за договором  до 21 листопада 2019 року включно.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно п.  1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.
Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частинами 1-3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року (справа №646/857/18)  викладено наступний правовий висновок. Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.
Верховний Суд звертає увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1)     докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2)     докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3)     суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4)     суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);
5)     наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Доводи, викладені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що даний документ не є доказом виплати одноразової винагороди, цей доказ є новим, не був поданий до суду першої інстанції та не може бути прийнятий судом,  є необґрунтованими. 
Представником відповідача було додано до апеляційної скарги Відомість зарахувань заробітної плати позивачу за період з 20.01.2020 по 28.12.2020, Розрахункову відомість за червень 2020 року, в якій вказано про нарахування позивачу в червні 2020 року 12 400 гривень, з яких оклад становить 6 200 гривень та оплата по договору підряду - 6 200 гривень, Довідку від 28.02.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_1 у червні 2020 року було нараховано 12 400 гривень, після оподаткування виплачено 9 982 гривні.
Позивач не вказує, в зв`язку з чим йому було виплачено 30.06.2020 суму 6 200 гривень за договором підряду. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач 30 червня 2020 року виконав власні зобов`язання за договором № 0209/19-19 від 02 вересня 2019 року, однак допустив прострочення з 22.11.2019 по 30.06.2022. 
Розмір пені за умовами п. 6.3 договору за вказаний період становить 666, 25 гривень. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  
Сума інфляційних втрат за вказаний період з грудня 2019 року по 30 червня 2020 становить 104, 88 гривні. Розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 106, 07 гривні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Посилання позивача про необхідність зазначення в рішенні суду щодо нарахування трьох відсотків річних до моменту виконання рішення суду  органом (особою), який буде здійснювати виконання рішення суду, також не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні вимоги щодо  стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми  за весь час прострочення до моменту виконання рішення суду, оскільки в задоволенні вимоги про стягнення основної суми заборгованості відмовлено, а положення ч. 10 ст. 265 ЦПК України визначають нарахування відсотків на суму заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384,  ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» - Білоуса Геннадія Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року змінити та визначити розмір заборгованості в сумі 877, 20 гривень.
Виключити з резолютивної частини рішення вказівку про нарахування органом (особою), який буде здійснювати примусове виконання даного рішення, нарахування трьох процентів річних на суму боргу. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року в частині стягнення суми судового збору залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                             
 
Судді