ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року                                        м. Дніпро                         Справа №  904/595/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідача), 
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Рильцова Є.Ю. (поза межами суду) – адвокат;
від відповідача: Пастернак Л.Ф. (в залі суду) – самопредставництво;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 (повний текст рішення складено 10.04.2024, суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі № 904/595/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ
до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро
про стягнення 321 280,91грн.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету заборгованість у розмірі 321 280,91 грн., з яких: основний борг у розмірі 254 907,60 грн.; пеня у розмірі 54 978,20 грн.; 3 % річних у розмірі 3 673,44 грн.; втрати від інфляції у розмірі 7 721,67 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №03-1110/21-БО-Т від 17 листопада 2021 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ. 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Дніпровського державного аграрно-економічного університету про стягнення 321 280,91грн - задоволено частково.     
Стягнуто з Дніпровського державного аграрно-економічного університету (ідентифікаційний код 00493675; вул. Сергія Єфремова, буд. 25; м. Дніпро, 49000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (ідентифікаційний код: 42399676; вул. Шолуденка, буд.1, м. Київ, 04116) основний борг за поставлений природний газ у розмірі 254 907,60грн (двісті п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сім гривень 60коп.), пеню у розмірі 27 489,10грн (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять гривень 10коп.), 3% річних у розмірі 3673,44грн (три тисячі шістсот сімдесят три гривні 44коп.), втрати від інфляції 7647,23грн (сім тисяч шістсот сорок сім гривень 23коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3854,48грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні 48коп.).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням, через систему “Електронний суд”, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 27 489,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 74,44 грн. скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, зокрема: стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” пеню в розмірі 27 489,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 74,44 грн. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» не погоджується з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені на 50% від заявлених до стягнення та здійснення перерахунку інфляційних втрат, а тому Позивач по справі вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 551, 625 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог;
-          скаржник, не погоджуючись із зменшенням розміру пені на 50%, зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен: з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Зобов`язання відповідача з оплати за поставлений газ дорівнює 254 907,60 грн., отже, Відповідач повністю не розрахувався за спожитий газ та не здійснював оплати на протязі тривалого часу, тоді як сума штрафних санкцій, що нараховані відповідно до договору в порівнянні із сумою несплаченого основного боргу складає лише 21,57%. Відтак, заявлена сума пені не є надмірно великою до боргу Відповідача враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання. Відповідачем не доведено реального скрутного фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже Відповідач не надав доказів для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан Відповідача, саме в період виникнення правовідносин, чим було порушено положення ст.73 ГПК України, а також ст.74 ГПК України;
-          апелянт вважає, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкових висновків, які стали причиною прийняття неправомірного рішення в частині відмови у стягненні 74,44 грн. інфляційних втрат. Позивач у відповідності до положень Листа Верховного Суду України від 3.04.1997 року № 62-97-р. при здійсненні розрахунку інфляційних втрат використовує методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця. Використання для розрахунку інфляційних втрат суми боргу без урахування збільшення на індекс інфляції призводить до зовсім інших математичних результатів, які суперечать підходу, встановленому Верховним Судом України та Державною службою статистики України. Таким чином, нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Даний порядок розрахунку відповідає викладеним у розділі 3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року №14 висновкам. Таким чином, судом першої інстанції було здійснено невірний перерахунок інфляційних втрат.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
21.05.2024 від відповідача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24 залишити без задоволення.
Відзив обґрунтований наступним:
-          відповідач щодо свого майнового стану зазначає, що через незаплановані фінансові витрати по сплаті пені, відповідач несе ризик зриву майбутнього опалювального сезону, а тому, вважає, що наявність реального скрутного фінансового стану, в даному випадку, доведення не потребує і суд не повинен очікувати, коли такий колапс настане; щодо ступеню виконання зобов`язань слід врахувати попередню оплату Відповідачем більшої частини боргу за договором, а також те, що Відповідач готовий був сплатити решту заборгованості, якби Позивач вчасно надав необхідні платіжні документи. Документи про здійснення передплати в грудні 2021 року за майбутню поставку газу на суму 1 158 779,66 гри, долучені до матеріалів справи; щодо розміру збитків, завданих Відповідачем - Позивач замовчує той факт, що 30 грудня 2021 року Відповідач здійснив йому передплату за майбутню поставку газу на суму 1 158 779,66 грн. (з урахуванням вартості транспортування), але Позивач такий обсяг газу не поставив. Таким чином, і обсяг, і вартість газу поставленого Позивачу Відповідачем у грудні 2021 була нижчою за здійснену Позивачем передплату на 520 052.03 грн., яку позивач повернув лише 11.03.2022. Крім того, за постачання газу в березні 2022 Відповідач провів оплату на суму 447 399,36 грн., а фактично було поставлено газу на 446 996. 69 грн.. що підтверджується Коригуючим Актом приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, зафіксованою в цьому документі різницею в 402.67 грн. бюджетних коштів позивач користується вже більше двох років. Таким чином, через завищені Позивачем розміри передплат, він тривалий час користувався значними коштами державного бюджету, тобто, отримував необґрунтовану вигоду, що само по собі виключає наявність збитків;
-          щодо причин неналежного виконання відповідачем зобов`язання, зазначає, що Позивач не підписав вчасно та не надав до університету такі документи, як: Додаткова угода № 1 до Договору постачання природного газу № 03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021 року, Додаткова угода № 2 до Договору постачання природного газу № 03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021 року Рахунок-Фактура та Акт приймання-передачі природного газу. З Додаткових угод видно, шо вони підписані Позивачем лише у вересні 2022 року, а Рахунок-Фактура та Акт приймання-передачі природного газу надійшли на електронну адресу університету 22 грудня 2022року та 15 січня 2023 року відповідно, що спричинило неможливість провести вчасну оплату спожитого газу в грудні 2022року. ДДАЕУ є державним навчальним закладом, який фінансується за рахунок державного бюджету. Оскільки, відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, то бездіяльність і зволікання з оформленням документів з боку Позивача створили ситуацію за якої ні зареєструвати в органах Державного казначейства, ні отримати фінансування на оплату зобов`язання після закінчення 2022 бюджетного року університет вже не мав змоги. Позивач не виконав вчасно і належним чином дій по оформленню документів, без надання яких Відповідач не міг здійснити оплату через органи державного казначейства;
-          Апелянт намагається перетворити неустойку на несправедливо непомірний тягар для Відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для себе. Апелянт не враховує той факт, що стягнуті на його користь 3% річних та інфляційні втрати також компенсують можливі негативні наслідки для нього, а зменшення нарахованої пені не порушило принцип справедливості. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що розмір заявлених Позивачем нарахувань (пені, відсотків річних та інфляційних втрат) може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/595/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/595/24.
30.04.2024 від представника скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення доказів - платіжної інструкції від 29.04.2024 про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн.
01.05.2024 матеріали справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 31.07.2024 о 10:20 год.
06.05.2024 від позивача до ЦАГС надійшла заява, якою просить задовольнити заяву представника позивача про участь у судовому засіданні по справі № 904/595/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; провести судове засідання по справі № 904/595/24, що призначене на 31.07.2024 о 10 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
30.07.2024 від позивача до ЦАГС надійшло клопотання, яким просить провести судове засідання по справі № 904/595/24 призначене на 31.07.2024 о 10 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за участю представника ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» Рильцової Євгенії Юріївни.
У судове засідання 31.07.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 31.07.2024 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.
17 листопада 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник, позивач) та Дніпровським державним аграрно-економічним університетом (споживач, відповідач) укладено договір №03-1110/21-БО-Т постачання природного газу (а.с. 17-22).
За умовами пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД  2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України (п.1.3 договору).
Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 380тис.куб.м.
Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п. 2.1.3 договору).
Постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).
Згідно п.3.2 договору, постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.5 договору).
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:
ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,42грн,
крім того податок на додану вартість за ставкою 20%,
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89грн за 1000 куб.м.
Всього ціна газу за 1000куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 554,00грн (п.4.1 договору).
Загальна вартість цього договору на дату укладення становить 5 242 100,00грн, крім того ПДВ – 1 048 420,00грн, разом з ПДВ – 6 290 520,00 грн. (п. 4.3 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання – передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.
Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору (п. 5.3 договору).
За невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.7.1 договору).
У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом  8.4 цього договору, споживач  зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 договору).
Даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п. 13.1 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
У матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.
15 вересня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник, позивач) та Дніпровським державним аграрно-економічним університетом (споживач, відповідач) укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу №03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021 (а.с. 71).
Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 380тис.куб.м. (п. 1 додаткової угоди).
Загальна вартість цього договору становить 5 242 100,00грн, крім того ПДВ – 1 048 420,00грн, разом з ПДВ – 6 290 520,00грн (п. 2 додаткової угоди).
19 вересня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник, позивач) та Дніпровським державним аграрно-економічним університетом (споживач, відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021 (а.с. 72-73).
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:
ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,42грн,
крім того податок на додану вартість за ставкою 20%,
ціна природного газу за 1000 куб. м газу з ПДВ – 16 390,00грн,
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576грн, крім того ПДВ 20%-27,315грн, всього з ПДВ - 163,89грн за 1000 куб.м.
Всього ціна газу за 1000куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89грн (п. 4 додаткової угоди).
Загальна вартість цього договору становить 5 242 078,38грн, крім того ПДВ – 1 048 415,66грн, разом з ПДВ – 6 290 494,04грн (п. 5 додаткової угоди).
На виконання умов договору, позивач у період з грудня 2021 року по грудень 2022 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 2 993 819,93 грн.
На підтвердження зазначеного факту ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" суду надано акти прийняття-передачі природного газу:
від 31.12.2021 за грудень 2021 року, обсягом 38,58450тис.куб.м. на суму 638727,63грн (а.с. 8, 84);
№1 від 31.01.2022 за січень 2022 року, обсягом 60,36700тис.куб.м. на суму 999315,02грн (а.с. 11);
№2 від 28.02.2022 за лютий 2022 року, обсягом 30,73393тис.куб.м. на суму 508769,33грн (а.с. 12);
№3 від 31.03.2022 за березень 2022 року, обсягом 27,02667тис.куб.м. на суму 447399,36грн (а.с. 13);
коригуючий акт за березень 2022 року, на суму - 402,67грн (а.с. 27);
№4 від 31.10.2022 за жовтень 2022 року, обсягом 1,28379тис.куб.м. на суму 21251,71грн (а.с. 14);
№1412 від 30.11.2022 за листопад 2022 року, обсягом 7,45742тис.куб.м. на суму 123 449,28грн (а.с. 15);
від 31.12.2022 за грудень 2022 року, обсягом 15,42298тис.куб.м. на суму 255310,27грн (а.с. 10).
Акти приймання-передачі природного газу містять посилання на договір №03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021. Акти №1 від 31.01.2022, №2 від 28.02.2022, №3 від 31.03.2022, №4 від 31.10.2022 підписані сторонами та скріплені печатками підприємств. Акт №1412 від 30.11.2022 містить підпис з боку споживача. 
Акти від 30.11.2022, від 31.12.2022 підписані постачальником в односторонньому порядку, направлені на адресу споживача та отримані останнім 20.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0411638881942 (а.с. 25, 26).
В порушення вимог пункту 5.1 договору, оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 2 738 912,33 грн. (що підтверджується довідкою АТ "Ощадбанк" від 26.07.2023 № 16/2-09/39416/2023, а.с. 43-49). 
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 254 907,60 грн., пеню у розмірі 54 978,20 грн., 3% річних у розмірі 3 673,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 721,67 грн., проти чого заперечує відповідач, і є причиною виникнення спору.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечень проти її задоволення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Колегія суддів зауважує, що подана позивачем апеляційна скарга стосується незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 27489,10 грн. пені та 74,44 грн. інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 269 ГПК України, тобто, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 27489,10 грн. пені та 74,44 грн. інфляційних втрат.
Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо неправомірного зменшення судом розміру пені на 50% від суми, що підлягала стягненню з відповідача та висновкам суду першої інстанції в цій частині, зазначає про таке.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Оскаржуваним рішенням у даній справі стягнуто з відповідача на користь позивача 254  907,60 грн. боргу за поставлений природний газ за договором №03-1110/21-БО-Т від 17.11.2021.
Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
В силу положень статті 230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 7.1 Договору).
У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 договору).
Вирішуючи питання, щодо стягнення нарахованої відповідачу пені суд першої інстанції, з огляду на обставини справи, правомірно враховує положення ст. 233 Господарського кодексу України, за якими у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
За змістом зазначених норм, які суд вважає за можливе застосувати під час розгляду питання щодо можливості зменшення нарахованих відповідачу штрафу та пені, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Отже, таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки, пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.
Як вбачається з обставин справи, позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти (постачальник та споживач природного газу) та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статті 74 Господарського процесуального кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань передбачених ст. 230 Цивільного кодексу України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Як встановлено судом, компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача 3  673,44 грн. трьох відсотків річних та 7  721,67 грн. втрат від інфляції.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 висловив правову позицію такого змісту: «У зв`язку з викладеним, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, Суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України із висновком, що можливість зменшення заявленої до стягнення пені на 99% залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін».
Як вбачається з матеріалів справи, клопотання відповідача про звільнення від господарської відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій мотивоване тим, що прострочення платежу відбулося з вини самого позивача, який не виконав дій по належному та вчасному оформленню договірних і платіжних документів, що передбачені законом та випливають зі змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором; університет є бюджетною організацією і всі закупівлі здійснює у відповідності до правил, встановлених для таких закупівель, здійснює їх оплату лише при наявності належно оформлених договірних та платіжних документів в межах бюджетного періоду.
Колегія суддів, беручи до уваги ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними; відсутність доказів понесення підприємством збитків внаслідок порушення зобов`язання відповідачем, розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 66 373,31 грн.) складає 26,04% суми основного боргу, погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 50%, що становить 27 489,10 грн. (54 978,20 грн. * 50%).
Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача щодо неправомірного зменшення судом пені на 50% фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте, по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення в цій частині не містять.
Натомість, доводи апеляційної скарги в частині неправомірної відмови суду першої інстанції у стягненні 74,44 грн. інфляційних втрат, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Апеляційним господарським судом здійснено власний розрахунок спірної суми інфляційних втрат: (у період з 01.03.2023 року по 30.06.2023 року [Сукупний індекс інфляції] = 101,50% Ч 100,20% Ч 100,50% Ч 100,80% = 103,029%; [Інфляційні нарахування] = 254 907,60 грн (сума боргу) Ч 103,029% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 254 907,60 грн (сума боргу) = 7 721,68 грн.) та встановлено, що розрахунок позивача є арифметично та методично правильним, тому, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 7  721,67 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного рішення частково знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 74,44 грн., допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного визначення розміру інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, тому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення господарського суду першої інстанції скасувати у відповідній частині та ухвалити нове рішення в цій частині.

Судові витрати.
У зв`язку з частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 74,44 грн.
Ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" інфляційні втрати в розмірі 74,44 грн., про що видати наказ.
В частині стягнення пені рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/595/24 – залишити без змін.
Стягнути з Дніпровського державного аграрно-економічного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9,81 грн., про що видати наказ.
Видачу наказів, на виконання цієї постанови, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 09.08.2024.

Головуючий суддя                                                                 О.В. Чус

Суддя                                                                                    І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                     М.О. Дармін