Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/333/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Бурко Р. В. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2024 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки - НОМЕР_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., 
За участі:
захисника – ОСОБА_2 ,
особи, яка пригається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2024 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 02.05.2024 року о 23 год. 11 хв., рухаючись в м. Кропивницькому по вул. Ак. Тамма, 29, керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження медичного огляду та огляду за допомогою спецтехзасобів на визначення стану сп`яніння відмовився, від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушено вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його думку суд допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не дав належної оцінки доводам сторони захисту, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
Апелянт зазначає, що свідки для фіксації факту його відмови не залучались, у протоколі є відмітка про те, що долучено диск з відеозаписом, матеріали справи та пояснення.
Однак, у разі відмови водія на місці зупинки така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції виключно у присутності двох свідків (ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу 1 Інструкції № 1452/735) у разі відмови водія в медичному закладі цей факт засвідчується лише за участі працівника медичного закладу.
Таким чином, обставини які викладені у протоколі про те, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці і в порушення вимог п.2.5 ПДР України на місці зупинки відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного пристрої та відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я судом не встановлені і не підтверджені.
Таким чином обставини, які викладені у протоколі про те, що він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння не знайшли свого об`єктивного підтвердження при розгляді справи судом першої інстанції, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, а по суті суттєво різняться у деталях.
Крім того, апелянт зазначає, що він у стані сп`яніння не перебував та алкогольних напоїв не вживав. Так, свідок ОСОБА_3 зазначав, що від нього запах алкоголю не відчувався, а інших явних ознак того, що він знаходився під впливом алкоголю, на відеозаписі не зафіксовано, то з об`єктивністю стверджувати, що він не керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.
Також зазначає, що з урахуванням показань свідка, а також хронології розвитку подій, які зафіксовані на відео, є упередженість та непослідовність дій працівників поліції, а по суті ігнорування презумпції невинуватості та вимог закону.
Апелянт вважає, що працівниками поліції було грубо порушено вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції 1452/735.
Крім того фабула обвинувачення, яка викладена у протоколі стосовно нього неконкретизована, по формі та змісту не відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме його дії кваліфіковані, як керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що при певних обставинах підпадає під ознаки порушення вимог п. 2.9 а) ПДР України, при тому, що згідно протоколу, йому поставлено за провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного пристрою та у медичному закладі.
Тобто, у протоколі йому ставиться за провину вид відповідальності, який не передбачений диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а фабула обвинувачення не відображає всіх істотних кваліфікуючих ознак складу даного правопорушення.
Вважає, що суд першої інстанції формально розглянув справу, допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не дав належної оцінки його доводам та ухвалив рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
Також, апелянт зазначає, що судом було задоволено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_3 В своїх показах свідок зазначив, що він був трохи знервований, але в стані алкогольного сп`янінні не перебував, тобто були відсутні ознаки ( запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей або якусь неадекватну поведінку) свідок відповів, що нічого такого у нього не було.
Суд першої інстанції не надав належної правовій оцінки показам даного свідка і не прийняв їх до уваги, при цьому не обгрунтувавши, з яких міркувань суд не прийняв їх у якості доказу сторони захисту.
Окрім цього, суд першої інстанції не звернув увагу, що в матеріалах провадження відсутні докази правомірності зупинки автомобіля. Працівник поліції склав протокол за керування у стані сп`яніння, однак із матеріалів справи про адмінправопорушення не вбачається, що він як водій не допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції, він як водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також зазначає, що працівниками поліції не було надано до матеріалів справи наступну інформацію у якості доказів порушення ним комендантської години, а саме щодо того:
чи було у м. Кропивницький у 2024 році запроваджено комендантську годину із зазначенням в який певний період доби;
який було встановлено режим перебування на території АДРЕСА_2 , у разі запровадження комендантської години на цій території, та чи була реальна загроза життю та безпеці осіб, 02.05.2024 року в період часу 23 год 41 хв.;
чи було обмежено право перебування та свобода пересування на території АДРЕСА_2 , у разі запровадження комендантської години на цій території 02.05.2024 року в період часу 23 год 41 хв.
Виходячи із цього, що таких доказів не було надано, то можна дійти висновку про те, що у поліцейських не було підстав для зупинки його авто та перевірки документів.
Між тим, апелянт зазначає, що причини, з яких він відмовився виконувати вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння на місце, є наступною, а саме не надання працівником поліції йому на огляд сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Drager».
Наявність, в матеріалах даної справи, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції неможливо було виконати йому протягом двох годин з об`єктивних причин:
-був обмежений у керуванні своїм транспортним засобом;
-даним транспортним засобом неможливо було скористатися, колесо було пошкоджено;
-почалася комендантська година і не можливо було викликати таксі або добратися у інший спосіб;
-місце, вказане працівником поліції в направлені на освідування на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, розташоване так, що добратися до нього протягом 2-х годин було фізично не можливо.
ОСОБА_1 вважає, що порушення, допущенні посадовою особою поліції при складанн протоколу про адміністративне правопорушення у разі ухилення особи від огляду на стан сп`яніння, позбавляють суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження в справі про адміністративні правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції взагалі не було взято до уваги характеризуючи відомості стосовно його як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме те, що він працює, має постійне місце проживання, позитивно характеризуюється за місцем свого проживання, до іншої адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Разом з ним мешкає його мати, за віком та станом здоров`я вона постійно потребує догляду і тому наявність посвідчення водія задля догляду за нею має велике значення.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Горпинка С.М. у підримку апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Частина 1 ст. 130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.05.2024 року о 23 год. 11 хв., рухаючись в м. Кропивницькому по вул. Ак. Тамма, 29, керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження медичного огляду та огляду за допомогою спецтехзасобів на визначення стану сп`яніння відмовився, від керування транспортним засобом відсторонений.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 744043 від 02.05.2024 року, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 02.05.2024 року о 23 год. 11 хв., рухаючись в м. Кропивницькому по вул. Ак. Тамма, 29, керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження медичного огляду та огляду за допомогою спецтехзасобів на визначення стану сп`яніння відмовився, від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.1);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager Alcotest 6810 ARBH 0646 (а.с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, згідно якого ОСОБА_1 був направлений уповноваженою особою на огляд до закладу охорони здоров`я, а саме: КНП «ОКПЛ КОР», проте, відмовився від такого огляду (а.с. 4);
- довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, відповідно останній отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.с. 5);
- відеозаписом, який міститься на диску в матеріалах справи. Даний відеозапис відображає обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема містить інформацію про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його відмова на вимогу поліцейського пройти огляд на визназначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та його відмова пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я (а.с. 6).
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 а саме: запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода, в розумінні розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди особи з результатом або відмови від такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.
Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_3 повідомив апеляційному суду, що йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив допомоги, однак він йому відмовив, оскільки вже була комендантська година. Після чого йому зателефонував працівники поліції та попросили, щоб він приїхав та відвіз ОСОБА_1 додому, оскільки вони відсторонили останнього від керування його транспортним засобом. Він погодився та приїхав. Після чого відвіз ОСОБА_1 додому, дорогою додому в ході спілкування, він зрозумів, що останній знервований, але в стані алкогольного сп`яніння не перебуває.
Апеляційний суд даючи оцінку показам свідка ОСОБА_3 виходить з тих обставин, що ОСОБА_1 ставиться у провину не його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, а саме за відмову на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд, що встановлено приписами п.2.5 ПДР України.
Тому покази свідка ОСОБА_3 апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а окрім того вони є знайомими, що свідчить про зацікавленість свідка у вирішені справи на користь ОСОБА_1 .
Між тим, не приймаються апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв, оскільки останній не виконав вимоги п.2.5 ПДР України, а тому наявність або відсутність стану алкогольного сп`яніння не має жодного значення у данній справі.
Апеляційні доводи про те, що фабула правопорушення, яка викладена у протоколі стосовно ОСОБА_1 неконкретизована, по формі та змісту не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, є безпідставними, оскільки працівниками поліції вірно зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме, як відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. При цьому поліцейськими зазначені підстави для проведення такого огляду, тобто наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також наявність факту керування останнім транспортним засобом.
Доводи ОСОБА_1 про те, що не було залучено двох свідків під час процедури оформлення, не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, виходячи з приписів даної норми закону, обов`язкова присутность двох свідків під час проведення огляду особи на визначення стану алкогольного сп`яніння або відмови від такого огляду, має місце тільки у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису. 
Отже, оскільки у даній справі працівниками поліції забезпечено безперервний відеозапис події, яка мала місце 02.05.2024 за участі ОСОБА_1 , залучення двох свідків не було необхідним, у розумінні вимог ст. 266 КУпАП, тому доводи щодо не залучення свідків є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він був зупинений безпідставно, оскільки не порушував комендантську годину, також не приймаються до уваги.
Як убачається з відеозапису, транспортний засіб «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 буз зупинений у зв`язку з пошкодженим переднім колесом. Вказана обставина була неодноразово озвучена самим ОСОБА_1 , при цьому зазначав про відсутність запасного колеса.
Таким чином, транспортний засіб під керуваннм ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з технічною несправністю, що у відповідності до приписів п.2 ч.1 ст.35 Закону України «Про Напціональну поліцію» і стало підставою для його зупинки. Тобто, зупинка поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з явною технічною несправністю (пошкоджене колесо) - відповідає вимогам закону.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що він відмовився від проходження огляду у зв`язку з не наданням працівником поліції йому на огляд сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Drager» - є безпідставними, оскільки спростовуються наявним у справі відеозаписом.
Так, з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я. Намагався зникнути з місця зупинки, внаслідок чого був обмежений у пересуванні працівниками поліції. Намагався переконати працівників поліції про те, що він не керував транспортним засобом. При цьому будь яких вимог щодо надання йому відповідних документів про повірку спец. засобу Драгер ОСОБА_1 не заявляв. А тому такі доводи ОСОБА_1 апеляційний суд вважає безпідставними та необгрунтованими.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
Враховуючи наведене, постанова судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2024 року якою  ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду Л.Я. Ткаченко