ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       25 вересня 2024 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 725/3441/24
                                                                        Провадження №22-ц/822/722/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М., 
суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю., 
секретар – Факас А.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 червня 2024 року, головуючий у І-й інстанції – Піхало Н.В., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про зобов`язання виплатити недоотриману пенсію в порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (повторне) Серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку вона як єдиний спадкоємець за заповітом та дружина померлого прийняла у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на підставі поданої нею заяви про прийняття спадщини 21 листопада 2022 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бресллавською - Стратой В.О. заведена спадкова справа за № 196/2022 (номер у спадковому реєстрі: 70068492).
При цьому, ще за життя, її чоловік ОСОБА_2 , будучи пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України та перебуваючи на обліку ГУ ПФУ в Чернівецькій області, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду про здійснення її перерахунку.
В подальшому, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Чернівецькій області задоволено. Зобов`язано Головне Управління, зокрема здійснити з 1 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення Сектору соціально-гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області «№ 33/46-2110/2563 від 25 травня 2022 року із врахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили 18 жовтня 2022 року, у жовтні 2022 року ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії, про що зазначено у відповіді Управління від 13 жовтня 2023 року № 2400-1703-8/42775. Разом з тим, як зазначено в наданій відповіді, різницю боргу пенсії, визначену відповідно до вказаного рішення суду, включено до Реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, у зв`язку із смертю ОСОБА_2 до вказаного реєстру внесену відповідну інформацію.
Згідно з проведеним розрахунком розмір нарахованої суми доплати до пенсії її чоловіка ОСОБА_2 на виконання рішення суду з 1 грудня 2019 року по жовтень 2022 року становить 254 942,74 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № N/А2563/58 за дорученням № Д N/А2563/58 Пенсіонер: ОСОБА_2 , що долучений відповідачем до вказаної відповіді, в якій також зазначено, що ОСОБА_1 до Пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 не зверталася.
16 лютого 2024 року позивачка звернулася до Пенсійного фонду із письмовою заявою про виплату в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця недоотриманої ним за життя пенсії.
Відповідач листом № 2400-1703-8/8833 від 28 лютого 2024 року відмовив у виплаті недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії та вказав, що у випадку смерті стягувача, інформація про особу, яка має право на одержання недоотриманої пенсії, вносить до Реєстру й відповідно вона, як спадкоємець померлого, не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Просила зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області виплатити їй в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 254 942,74 грн нарахованої, але недоотриманої пенсії. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 червня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотриману за життя пенсійну виплату за період з 1 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 254 942,74 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки ОСОБА_1 права власності на недоотриману за життя спадкодавця пенсію у порядку спадкування за період з 1 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року, яка відповідно до положень статті 1227 ЦК України входить до складу спадщини.
З матеріалів справи убачається, що відповідачем нотаріусу були надані дані про суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 1 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 254 942,74 грн, однак у зв`язку із невизнанням Пенсійним фондом права позивачки на спадкування вказаної суми боргу та належність її до складу спадкового майна, нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказані грошові кошти (спірну заборгованість недоотриманої пенсії).
Вимоги позивачки про зобов`язання відповідача виплатити нараховану та недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, за період з 1 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 254 942,74 грн, з урахуванням положень ч.2 ст. 5 ЦПК України з метою ефективного способу захисту порушеного, невизнаного, оспореного права позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачці ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримані ОСОБА_2 за життя пенсійні виплати за період з 01.12.2019 року по 31.10. 2022 року.
На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 червня 2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області подало апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що різницю боргу пенсії, визначену відповідно до рішення суду, включено до Реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , до зазначеного вище Реєстру внесено відповідну інформацію.
Внесення інформації до Реєстру судових рішень про заміну стягувача Головним управлінням здійснюється на підставі ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, довідки про банківські реквізити та заяви.
Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
За життя ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років за Законом №2262, а тому всі правовідносини, в т.ч. і щодо виплати неодержаної у зв`язку зі смертю пенсії, регулюються саме даним Законом, а не Законами України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та “Про пенсійне забезпечення”.
Вважає, що чинним законодавством (ст.61 Закону №2262) передбачений інший спосіб отримання суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Тому вважає безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, вимоги ОСОБА_1 щодо виплати грошових коштів, нарахованих за життя ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21 (провадження № 61-10575св21) зазначено, що "законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).
Позивач в установлений законом строк вступила в спадщину після смерті ОСОБА_2 , як єдина спадкоємниця за заповітом, до органу Пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 не зверталася, що підтверджує також Відповідач в наданій Позивачу відповіді від 13.10.2023 №2400-1703-8/42775, копія якої долучено до матеріалів справи та досліджувалася в суді першої інстанції
Отже, позивач успадкувала належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набула право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, в тому числі і на нараховану, але не отриману ним пенсію, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України вона має право на її отримання.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 28 серпня 1982 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (повторне) Серії НОМЕР_1 від 24 липня 2006 року ( а.с. 22).
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Чернівецькій області задоволено. Зобов`язано Головне Управління здійснити з 1 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення Сектору соціально-гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області «№ 33/46-2110/2563 від 25 травня 2022 року із врахуванням раніше виплачених сум ( а.с 8-9).
На виконання вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили 18 жовтня 2022 року, в жовтні 2022 року ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії, про підтверджено відповіддю Управління Пенсійного Фонду від 13 жовтня 2023 року № 2400-1703-8/42775 та відповідним розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № N/А2563/58 за дорученням № Д N/А2563/58 Пенсіонер: ОСОБА_2 ( а.с 16-18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим Глибоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15 листопада 2022 року ( а.с. 12).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно, яку вона як єдиний спадкоємиць за заповітом та дружина померлого у визначений ст. 1270 ЦК України строк прийняла у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини( а.с. 42).
На підставі поданою нею заяви про прийняття спадщини 21 листопада 2022 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреслоавською - Стратой В.О. заведена спадкова справа за № 196/2022 (номер у спадковому реєстрі: 70068492 ( а.с.11, 21,41-126).
При цьому, згідно інформації приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславської - Стратой В.О. від 15 лютого 2024 року, згідно матеріалів спадкової справи єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.10).
Відсутність інших спадкоємців щодо майна померлого ОСОБА_2 також підтверджується матеріалами спадкової справи, копії якої надані суду.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 18 серпня 2023 року приватний нотаріус звертався до Пенсійного фонду із клопотанням про надання довідки про наявність суми військової пенсії померлого ОСОБА_2 , яка необхідна для оформлення спадщин позивачкою (а.с. 56-58) й відповідно на звернення нотаріуса була надано розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_2 за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року, згідно якого розмір недоплаченої пенсії становить 254 942 грн. 74 коп. (а.с. 60), а також наявне роз`яснення Пенсійного фонду щодо відсутності правових підстав для спадкування вказаного боргу( а.с.61-62).
16 лютого 2024 року позивачка звернулася до Пенсійного фонду із письмовою заявою про виплату в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця недоотриманої ним за життя пенсії.
Управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області листом № 2400-1703-8/8833 від 28 лютого 2024 року відмовив позивачці у виплаті недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії та вказав, що у випадку смерті стягувача, інформація про особу, яка має право на одержання недоотриманої пенсії, вносить до Реєстру й відповідно вона, як спадкоємець померлого, не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Звертаючись до суду із вказаними позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона як спадкоємець померлого набуло право спадкування на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, у тому числі й на нараховану але не виплачену пенсію, яка відповідно до вимог ст.1227 ЦК України, входять до складу спадщини, а дії відповідача, який перешкоджає їй як спадкоємцю у реалізації права на спадщину у вигляді невиплаченої доплати до пенсії спадкодавця, є протиправними, у зв`язку із чим просила зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області виплатити їй в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нараховану але недоотриману пенсію в розмірі 254 942,74 грн.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої–п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивачки ОСОБА_1 права власності на недоотриману за життя спадкодавця пенсію у порядку спадкування за період з 1 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року, яка відповідно до положень статті 1227 ЦК України входить до складу спадщини.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76–78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно зі статтею 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, є помилковим, оскільки, як йшлося вище, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.
Посилання заявника на те, що відповідно до статті 379 КАС України позивачці ОСОБА_1 необхідно звернутися до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії, яка належала спадкодавцю за життя, тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення. 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 червня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 25 вересня 2024 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                Н.К. Височанська 

                                                                       Н.Ю.Половінкіна