Номер провадження: 33/813/1759/24
Номер справи місцевого суду: 496/1636/24 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.08.2024 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Мелєзгінова Юрія Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , працюючого, РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 ( три ) місяці. Також стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, об 09 год. 05 хв., 16.02.2024 року, в Одеській області Одеського району автомобільної дороги Київ-Одеса, 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 105.460, державний номерний знак (далі – д.н.з) НОМЕР_2 , будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами від 24.10.2019 року, чим порушив вимоги п. 2.1 а «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с.1).
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с.28-29).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 14.05.2024 року, представник ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с.34-38).

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року.

Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує наступним:

1.Співробітниками патрульної поліції лише в день складання протоколу про адміністративне правопорушення було повідомлено ОСОБА_1 щодо обмеження у праві керування транспортним засобом, який застосовував державний виконавець Голованівського районного ВДВС у Кіровоградській області на підставі постанови.
2.Поміж тим, звертаючи увагу суду на те, що ОСОБА_1 з 2020 року постійно займається вантажними перевезеннями сипучого вантажу до портів Одеської та Миколаївської областей, він жодного разу при перевірці документів працівниками поліції не повідомлявся про обмеження щодо керування транспортним засобом, а тому не володів інформацією що є заборона керування транспортним засобом на підставі постанови державного виконавця.
3.Будь-яких фактів, що свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про накладення обмеження у керуванні транспортним засобом та існування такої постанови державного виконавця ВДВС, матеріали справи не містять. В суді першої інстанції також не було доведено, що ОСОБА_1 знав про існування зазначеної постанови державного виконавця Голованівського ВДВС у Кіровоградській області.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, представник апелянта отримав постанову суду на особисту електрону адресу 31.05.2024 року, що підтверджується фотокопією із офіційної електронної скриньки представника скаржника (а.с.41).

Будь-яких інших доказів своєчасного отримання копії оскаржуваної постанови суду, матеріали справи не містять.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження постанови суду, яку адвокат отримав лише 31.05.2024 року, сплив з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дослідивши апеляційну скаргу, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.2  ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Матеріалами справи про адміністративне правопорушення встановлено, що відносно  ОСОБА_1  працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 027736, згідно якого останній 16.02.2024 року, близько 09 год. 15 хв. в Одеській області, Одеського району, автомобільної дороги Київ-Одеса, 452 км, керував транспортним засобом DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_2 , будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами від 24.10.2019 року, чим порушено вимоги п. 2.1 а «Про дорожній рух».
Разом з тим, за положенням ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна винна (умисла або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вищезазначених статей, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. В свою чергу, суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Положеннями ч. 3 ст. 126 КУпАП закріплено настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом. Відповідно, суб`єктивна сторона даного правопорушення, в даному випадку, є вина у формі прямого умислу, тобто особа на день скоєння правопорушення знає про встановлення тимчасового обмеження у праві щодо неї, однак, знехтувавши цим обмеженням, свідомо продовжує користуватись наданим правом.
В свою чергу, працівниками поліції до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було долучено відповідну копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену державним виконавцем Голованівського районного ВДВС ГУЮ у Кіровоградській області Приблудою В.А.  про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від  24.10.2019 року, відносно ОСОБА_1  (а.с.2).
Саме на цій підставі було складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП. Разом з тим, жодних відомостей щодо обізнаності правопорушника щодо наявності даної постанови та відповідно встановлення тимчасового обмеженням його у праві керування транспортними засобами на час скоєння правопорушення, матеріали справи не містять.
Як було зазначено вище, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Однак, суддя районного суду не дотримався вищевказаних норм закону та дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Так, за диспозицією ч.3 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, виражається у формі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням особи до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі прямого чи непрямого умислу.

Згідно ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи даний спір, Одеським апеляційним судом було витребувано від Голованівського ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належно завірену копію виконавчого провадження № 59279136 (а.с.73, 80).
Із відповіді начальника Голованівського ВДВС, а також із копії виконавчого провадження №59279136 не вбачається, що ОСОБА_1 було доведено до відому про винесення відносно нього постанови від 24.10.23019 року про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с.84, 85-99). 

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом ч. 8 ст.294КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Таким чином, оскільки під час апеляційного перегляду в діях ОСОБА_1 встановлено відсутність як об`єктивної так і суб`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Мелєзгінова Юрія Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року, задовольнити.

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року.
Апеляційну скаргу адвоката Мелєзгінова Юрія Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда