Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. 	Справа № 440/2682/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.05.2024, м. Полтава, по справі № 440/2682/24 за позовом               ОСОБА_1  
до               ІНФОРМАЦІЯ_1                     
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд  визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , датованої 15 січня 2024 року, про оформлення відстрочки від призову на військову службу; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації ОСОБА_1 до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 року "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;  зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, яким оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 відповідно до ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки його матір має статус інваліда ІІ групи, є непрацездатною, потребує догляду та піклування. Крім того на заяву ОСОБА_1 відповідач направив листа, а тому на думку позивача відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні такої, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Крім того вказує, що в силу положення абзацу 17 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ  (в ред. на час виникнення спірних відносин) особи з інвалідністю, а також особи зазначені в абз. 4-12 ч. 1 цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання. А відповідач позивачу за два дні до вручення листа про відмову у відстрочці 27.02.2024 вручив повістку на відправку №158. Також вважає, що відповідно до ст. 77 КАС України тягар доказування покладено на відповідача, який на його думку повинен довести, що позивач не має підстав для отримання відстрочки визначеної ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 12-14/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 липня 1989 року /а.с. 60/ ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_3 (мати).
ОСОБА_2 , який є батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07 травня 2013 року /а.с. 51/.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №101808 від 23 червня 2023 року /а.с. 50/ ОСОБА_3 після повторного огляду встановлено другу групу інвалідності з 05 червня 2023 року безтерміново, причина інвалідності – загальне захворювання, протипоказано: важка та середньої важкості фізична праця, психоемоційні навантаження.
Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 від 12 липня 2023 року /а.с. 63/ ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності.
ОСОБА_1 звернувся до начальника другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 15 січня 2024 року (за вх. №338 від 15 січня 2024 року) /а.с. 49/, у якій просив оформити йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він має матір із числа осіб з інвалідністю II групи і не має інших працездатних осіб, які можуть її утримувати і доглядати.
До заяви додано підтверджуючі документи: копію паспорта (5 аркушів) /а.с. 56-58/; копію картки платника податків (1 аркуш) /а.с. 59/; копію свідоцтва про народження (1 аркуш) /а.с. 60/; копію паспорта матері ОСОБА_3 (3 аркуші) /а.с. 61-62/; копію картки платника податків матері ОСОБА_3 (1 аркуш) /а.с. 64/; копію довідки до акта огляду МСЕК (1 аркуш) /а.с. 50/; копію пенсійного посвідчення матері (1 аркуш) /а.с. 63/; копію свідоцтва про смерть батька (1 аркуш) /а.с. 51/; довідку про склад сім`ї (1 аркуш) /а.с. 52/; акт обстеження матеріально - побутових умов проживання (1 аркуш) /а.с. 53/.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №10/4/1480 від 28 лютого 2024 року /а.с. 46/ ОСОБА_1 у відповідь на його заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації повідомлено, що другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянуто його заяву щодо надання відстрочки від мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З матеріалів, доданих до заяви, не надається можливим однозначно встановити відсутність інших осіб, зобов`язаних здійснювати догляд (утримання) відповідно до закону. У його випадку такими особами є інші працездатні діти. Ці обставини можуть бути підтверджені наданням повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей його матері. Розглянувши надані матеріли, вимушені повідомити наступне: з огляду на бажання отримати відстрочку від мобілізації ОСОБА_1 , недопущення позбавлення права ОСОБА_3 на отримання відповідного догляду, необхідно усунути вище вказані недоліки (довести відсутність інших осіб, які можуть такий догляд здійснювати) та долучити до заяви відповідні документи. В разі усунення вказаних недоліків, він матиме право на відстрочку відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Начальником другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 виписано на ім`я ОСОБА_1 повістку на відправку №158 /а.с. 35/, якою наказано йому о 2:00 05 березня 2024 року з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 , другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вважаючи, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви від 15 січня 2024 року про оформлення відстрочки від призову на військову службу та вчинені протиправні дії щодо мобілізації позивача до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до заяви від 15.01.2024 позивачем не додано доказів, які свідчили б про відсутність інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати його матір - ОСОБА_3 , то відмова позивача у наданні відстрочки на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є правомірною та обґрунтованою.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII(далі - Закон №3543-XII).
Згідно з ч.3 ст.22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
При цьому, ст.23 Закону №3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Так, відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” № 3543-ХІІ від 21.10.1993 (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
За змістом пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, у тому числі: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Як визначено абзацом восьмим пункту 11 цього Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
З вищевикладеного можливо зробити висновок, що для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
У листі №10/4/1480 від 28 лютого 2024 року відповідач зазначив, що з матеріалів, доданих ОСОБА_1 до заяви, не надається можливим однозначно встановити відсутність інших осіб, зобов`язаних здійснювати догляд (утримання) відповідно до закону, зокрема наявність чи відсутність інших працездатний дітей у його матері. Ці обставини можуть бути підтверджені наданням витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей його матері. В разі усунення вказаних недоліків, матиме право на відстрочку відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
У безпосередньому зв`язку з цією обставиною суд визнає безпідставними доводи представника позивача про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала у неприйнятті відповідного управлінського рішення за фактом звернення ОСОБА_1 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2019 у справі №342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Листом №10/4/1480 від 28 лютого 2024 року відповідач надав роз`яснення позивачу щодо необхідності надати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей його матері, для встановлення чи спростування факту наявності інших працездатних осіб (дітей) здатних утримувати ОСОБА_3 .
Таким чином, відповідач виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного розгляду заяви, правомірно прийняв рішення, яким повідомив позивача про необхідність вчинення певних дій, у цьому контексті порушення права позивача не допущено.
Матеріалами справи підтверджується, що до заяви від 15 січня 2024 року позивачем не додано доказів, які б свідчили про відсутність інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати його матір - ОСОБА_3 .
Доводи апелянта про те, що положення статті 51 Конституції України, статті 202 Сімейного кодексу України стосуються питань матеріального забезпечення, а не догляду за непрацездатними батьками, які у визначеному законом порядку визнані особами з інвалідністю та потребують постійного стороннього догляду, є суб`єктивною думкою позивача та не ґрунтуються на законодавчому рівні.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Статтею 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Норма абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” № 3543-ХІІ визначає умову, за якої можливе отримання відстрочки військовозобов`язаним, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, такими особами (зобов`язаними утримувати непрацездатних осіб ) є зокрема повнолітні дочка, син.
Тому, вимога відповідача про необхідність надати підтвердження відсутності інших осіб, зобов`язаних здійснювати догляд (утримання) відповідно до закону, такі як повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей ОСОБА_3 є правомірною.
Таким чином, відповідач виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного розгляду заяви, правомірно прийняв рішення, яким повідомив позивача про необхідність вчинення певних дій, у цьому контексті порушення права позивача не допущено.
Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на абзац 17 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з огляду на таке.
Абзацом 17 ч. 1 ст. 23  Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (станом на час виникнення спірних правовідносин) особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах 4-12 частини 1 цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.
Водночас станом на день направлення повістки позивачу 27.02.2024 №158, він не був особою з інвалідністю чи особою визначеною в абз. 4-12 ч. 1 ст. 23  Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому дії відповідача не можливо вважати протиправними в контексті даних правовідносин.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок довести відсутність інших осіб, які можуть такий догляд здійснювати покладається на відповідача, з огляду на те, що першочергово саме позивач повинен зібрати необхідний перелік документів, для того щоб підтвердити наявність права на відстрочку. 
Відповідач в свою чергу має обов`язок довести правомірність свого рішення та законність мотивів, які стали підставою для ухвалення відповідного рішення, однак у відповідача немає обов`язку збирати докази та документи, які необхідні для підтвердження наявності підстав для відстрочки.
Позивач не обмежений у виборі способу підтвердження відсутності інших осіб, які можуть такий догляд здійснювати. Водночас позивачем взагалі не було надано таких документів ані при зверненні до відповідача, ані при зверненні до суду з цим позовом. 
За такого правового регулювання судом не встановлено порушення чинного законодавства України в діях відповідача, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Аргументи, на які посилався позивач в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично дублюють вимоги та аргументи позовної заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 по справі № 440/2682/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов