ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/47584/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 вересня 2024 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
   за участю секретаря:                          Ольшевської Ж.А.          

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 12.10.2023 ВП НОМЕР_1.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.    
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення Київським окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.  
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 у справі №580/1673/22 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області повторно направити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України від 20.12.1990 "Про міліцію" та пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 №850.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023 апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області задоволені частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області повторно направити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України    скасовано. У задоволенні позову в цій частині    відмовлено. У решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022    залишено без змін.
На виконання вказаного вище рішення Черкаським окружним адміністративним судом 31.05.2023 видано виконавчий лист про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України від 20.12.1990 "Про міліцію" та пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 №850.
26 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження.
Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.07.2023 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.
26 липня 2023 року за вих.№12/6-1060 позивачем на адресу відповідача надіслано лист з інформацію про вжиття заходів щодо виконання виконавчого листа від 31.05.2023 №580/1673/22.
У вказаному листі позивач зазначає, що пунктом 8 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850) передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Згідно із пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку №850 документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Необхідною умовою для прийняття МВС рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції є факт надходження на адресу МВС пакету документів, які передбачені пунктом 8 Порядку №850. Рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги буде прийнято відповідно до вимог пункту 9 Порядку №850, тобто за умови та після надходження до МВС відповідних матеріалів.
Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.10.2023 ВП НОМЕР_1 за невиконання рішення суду без поважних причин відповідно до статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" накладено штраф на користь держави у розмірі 5  100 грн.
Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Преамбулою  Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження"  (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що цей  Закон  визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до  закону  підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
У відповідності до  статті 1 Закону №1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі  статтею 3 Закону №1404-VIII  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою  статті 5 Закону №1404-VIII  передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються  Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до частини першої  статті 13 Закону №1404-VIII  під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої  статті 26 Закону №1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII, згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Наведене в сукупності свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що не виконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження".
Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішенням про накладення штрафу має бути встановлено факт не виконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 №554/13475/15-ц.
Тобто, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, у спірній постанові від 12.10.2023 зазначено, що постановою державного виконавця від 04.07.2023 відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника - Міністерство внутрішніх справ України виконати рішення суду протягом десяти днів. Станом на 12.10.2023 рішення суду не виконано, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено. У зв`язку з чим постановою від 12.10.2023 на боржника накладено штраф у розмірі 5 100 грн та зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. 
Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було виконано рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/1673/22, а також не було вчинено всіх можливих дій, спрямованих на відновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 .
Щодо тверджень позивача, що необхідною умовою для прийняття МВС рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції є факт надходження на адресу МВС пакету документів, які передбачені пунктом 8 Порядку №850, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно вимог частини четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 у справі №580/1673/22, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ Черкаської області на посаді старшого державтоінспектора ДАІ ГУМВС України в Черкаській області до 13.04.2010.
Відповідно до постанови ВЛК УМВС України в Черкаській області від 14.04.2011 року №15, ОСОБА_1 на момент звільнення встановлено захворювання "Так, пов`язане з проходженням служби в ОВС".
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №1 серії 12 ААБ № 776556 позивачу з 15.12.2020 первинно встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням служби ОВС безстроково.
18.01.2021 ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області складено висновок про призначення виплати одноразової грошової допомоги та направлено його до відповідача за результатом звернення позивача від 15.01.2021.
Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області листом від 02.03.2001 № Р-33 повідомила позивача, що у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.02.2021 № 6465/15-2021 зазначено, що під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги виявлено, що медико-соціальна експертиза проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, оскільки представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Наявність зазначених недоліків унеможливлює прийняття МВС України рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком, тому матеріали повернуті на доопрацювання.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №580/1461/21, яке набрало законної сили, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України від 20.12.1990 "Про міліцію" та пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі № 580/1461/21, МВС України повторно розглянуто документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, рішення міститься у висновку/відмовлено 14.12.2021.
Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області листом від 19.01.2022 №Р-1 повідомила позивача щодо відмови Департаменту фінансово-облікової політики МВС України про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки медико-соціальна експертиза проведена без представника закладів охорони здоров`я МВС".
Позивач зазначаючи, що рішення не виконано з огляду на ненадходженням матеріалів з органу де ОСОБА_1 безпосередньо проходив службу, не вчинив відповідних заходів спрямованих на отримання відповідних документів  від свого структурного підрозділу.
Так, позивач самостійно міг витребувати або зобов`язати свій структурний підрозділ, в якому проходив ОСОБА_1 службу, та, який перебував у безпосередньому підпорядкуванні, надати відповідні документи для виконання рішення суду. Крім того, як вбачається із вищевказаного рішення вказані документи вже перебували на розгляді позивача.
Наводячи підстави неможливості виконання рішення суду, позивач не подавав доказів вчинення дій, спрямованих на те, щоб посприяти виконанню рішення, або за наявності підстав зупинити проведення виконавчих дій чи відстрочити/розстрочити виконання судового рішення. Не вчиняв, жодних дій, які б були спрямовані на виконання рішення суду у строк, визначений Законом України "Про виконавче провадження".
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боржник не виконав рішення суду від 04.08.2022 у справі №580/1673/22 без поважних причин, а отже, відповідач, приймаючи оскаржену постанову ВП НОМЕР_1 від 12.10.2022 про накладення штрафу в розмірі 5100  грн діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень, тому підстави для скасування спірної постанови відсутні.
Згідно з ч. 2  ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                                        
Згідно з п.1 ч.1  ст.315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                        
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.           
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року залишити без змін.             
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України. 

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Сорочко Є.О.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.