П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 521/26906/23	

Перша інстанція: суддя Калініченко Л.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

позивача – ОСОБА_1 

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області в якому просив скасувати постанову серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 указував, що працівник патрульної поліції притягнув його до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення ним правопорушення.
Як пояснив позивач, 16.11.2023 він не перебував за кермом автомобіля, позаяк автомобілем керував його товариш ОСОБА_2 , якого він попросив його підвезти.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд скасував спірну постанову серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 про накладення адміністративного стягнення та закрив справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, дослідивши диск з відеозаписами правопорушення, встановив, що відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Суд першої інстанції указав, що будь-яких інших доказів, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суб`єктом владних повноважень до суду не надано.
До того ж, суд першої інстанції звернув увагу на те, що 16.11.2023, одночасно з прийняттям спірної постанови серії ЕАТ №8154845, патрульний поліцейський   склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №648907 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року за частиною 2 статті130 КУпАП.
У свою чергу, як зазначив суд, за наслідком розгляду даного протоколу, 16.02.2024 Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 130 КУпАП закрив, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили.
Дані обставини суд поважав такими, що мають значення для вирішення  обґрунтованості спірної постанови  ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права такого керування.
За результатами дослідження відеозаписів, наданих Департаментом патрульної поліції, суд установив відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не доведеність обставин, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу.
У скарзі представник посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а відтак просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, підтверджується відеозаписами зі службових портативних відеореєстраторів інспекторів та службового автомобіля.
З наданих доказів, на думку скаржника, вбачається, що службовий автомобіль працівників поліції, знаходившись у русі, здійснив випередження транспортного засобу, яким керував позивач, та візуально оглянув водія, ким в подальшому виявився ОСОБА_1 .
Утім, після зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_1 пересів на заднє сидіння автомобіля та вийшовши через задні праві двері намагався якнайшвидше покинути місце зупинки транспортного засобу.
Також скаржник указує, що на запитання працівника поліції до пасажира ОСОБА_2 , хто керував транспортним засобом останній відповів, що вжив алкогольні напої та не керував транспортним засобом.
Скаржник вважає, що намагався уникнути відповідальності за вчинення правопорушення, при цьому  не навів жодних достовірних та достатніх доказів  на підтвердження того, що автомобілем керував його товариш.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року (справа №521/1762/23) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Дана постанова набрала законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року.
З відеозапису, наданого, Департаментом патрульної поліції, до матеріалів справи, встановлено, що 16.11.2023 о 22:00 год. інспектори патрульної поліції, за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 32, виявили транспортний засіб NISSAN PRIMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з неосвітленим заднім номерним знаком.
Випередивши даний автомобіль, інспектори побачили обличчя водія, після чого автомобіль зупинився біля краю проїзної частини та з нього вийшло дві особи з пасажирських сидінь, один з яких почав покидати місце зупинки транспортного засобу.
Наздогнавши дану особу, інспектор повернув її до автомобіля та встановив, що це ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 почав заперечувати перебування за кермом автомобіля, на запитання інспектора хто перебував за кермом відповів – «не знаю, це таксі», «машина не моя».
Далі інспектор повідомив, що він бачив обличчя водія під час руху автомобіля, ким виявився ОСОБА_1 .
До того ж, інспектор патрульної поліції з`ясував, що водій ОСОБА_1 керував вказаним вище транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив підпункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – Правила дорожнього руху).
У зв`язку з виявленням даного правопорушення підпункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, інспектор патрульної поліції прийняв постанову серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Крім того, 16.11.2023, за наслідком вказаної вище зупинки, працівниками поліції було складено також протокол серії ААД №648907 про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 130 КУпАП – керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повторно протягом року, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №002739 від 16.11.2023. Позивач проходив медичний огляд в спеціалізованій установі.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 (справа №521/159/24) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП, закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У цій справі суд виходив з того, що відсутні докази перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сторони у даній справі не заперечують того, що, станом на 16.11.2023, судовим рішенням ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами на строк один рік.
Спірним у даній справі питанням є перебування чи не перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу NISSAN PRIMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 16.11.2023 о 22:00 год.

Позивач заперечує факт перебування за кермом вказаного транспортного засобу та суд першої інстанції погодився з його доводами про відсутність відповідних доказів з цього приводу.
Колегія суддів не поділяє таку позицію суду першої інстанції з огляду на таке.
З відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу саме ОСОБА_1 намагався покинути місце правопорушення. Крім того, уникав відповіді на запитання інспектора хто перебував за кермом автомобіля.
          До того ж, громадянин ОСОБА_2 – особа, яка перебувала у транспортному засобі NISSAN PRIMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час вчинення адміністративного правопорушення, повідомив про те, що він не перебував за кермом автомобіля, оскільки вживав алкогольні напої.

Є очевидним факт того, що транспортний засіб не може рухатися та зупинятися без водія.
У колегії суддів відсутні сумніви в тому, що за кермом автомобіля 16.11.2023 о 22:00 год. перебував саме ОСОБА_1 , оскільки його поведінка, після зупинки транспортного засобу, свідчить про бажання уникнути адміністративної відповідальності.

За таких умов, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 16.11.2023 о 22:00 год. керував транспортним засобом NISSAN PRIMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Посилання суду першої інстанції на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 про закриття провадження у справі №521/159/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, колегія суддів оцінює критично.
Як мовилося вище, суд поважав, що обставини, встановлені в справі №521/159/24 є преюдиційними, для вирішення даної справи.

Однак, відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти). 
Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень. Суд, відхиляючи ці заперечення, повинен мотивувати, що існують встановлені іншим судом обставини (юридичні факти) преюдиційного характеру і вони, дійсно, не є «правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту)».
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/134.

Згідно з правовим висновком (позицією) Верховного Суду (постанова від 20.04.2021 №817/1269/17) преюдиція під час встановлення та перевірки обставин справи не має абсолютного характеру, оскільки відповідно до статті 2 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

За обставин доведеності вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом 16.11.2023, Департамент патрульної поліції обґрунтовано прийняв постанову по вчинення, останнім, правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП.

Крім того, судовим рішенням у справі №521/159/24 не було спростовано, що ОСОБА_1 16.11.2023 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, суд виходив лише з того, що відсутні докази перебування його за кермом автомобіля.

Слід також вказати, що керування особою транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, як й інші правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення.
Колегія суддів вважає, що порушення вимог частини 4 статті 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків. До того ж, слід нагадати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Також, колегія суддів бажає звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, є всі підстави, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 317 та пункту 1 частини 3 статті 286 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції та залишення без змін спірної постанови, а позовної заяви – без задоволення.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, позивач не має права на розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2024 року – скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким постанову серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко