ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
03 вересня 2024 року
м. Харків
справа № 639/736/24
провадження № 22-ц/818/2790/24
Харківський апеляційний суд у складі:                         
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Тичкової О.Ю., Кружиліної О.А.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року, постановлене суддею Марченко М.М., 
в с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому вона з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , 2006 року народження, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.09.2011 року було розірвано. Від даного шлюбу строни мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач матеріально забезпечує сина самостійно, він проживає разом з нею. На даний час син є повнолітнім та продовжує навчання на 1 курсі у Харківському національному університеті радіоелектроніки, навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2  (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2024 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2  (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначає, що за період з 01.09.2023 року по 29.02.2024 року сукупний дохід відповідача за 6 місяців 185,5 тисяч грн., а середньомісячна заробітна плата відповідача становить майже 31 000 грн., в той час як середньомісячна заробітна плата по Україні у 2023 році складала 19,2 тисячі гривень. Відтак на момент подання відзиву на позовну заяву відповідач був працевлаштований, працював на великому підприємстві. Між тим, 15.04.2024 року відповідач звільнений з роботи за угодою сторін, що дає підстави вважати, що відповідач умисно звільнився з роботи, маючи на меті переконати суд у своїй неспроможності надавати матеріальну допомогу своєму сину, який продовжує навчання. Звертає увагу суду на те, що син ОСОБА_4 внаслідок перенесеного у 2016 році важкого захворювання має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується медичними виписками. Вказує, що з наданого свідоцтва про народження доньки відповідача – ОСОБА_5 не можна однозначно стверджувати, що вона є його рідною донькою, оскільки у рядку «батько» зазначено « ОСОБА_6 », тоді як відповідач має прізвище ОСОБА_7 . Звертає увагу суду на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. 
Відповідач надав до суду пояснення, в яких зазначив, що він не може виконувати свою роботу, оскільки його робота була пов`язана з носінням важких вантажів, тому він отримав травму у зв`язку з чим звільнився та на даний час не має роботи за станом здоров`я Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває у законному шлюбі з ОСОБА_8 . Вказує, що зараз навчання проводиться в онлайн форматі. Звертає увагу, що у нього є батько пенсіонер та батьки дружини, які також потребують матеріальної допомоги. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, знаходиться на утриманні матері, відповідач є дієздатним, суд вважає, що відповідач, спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку, щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.09.2011 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 31.01.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 265.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_9 , 23.08.2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на " ОСОБА_10 ".
Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.03.2020 року справа № 639/1174/20, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.02.2020 до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки № 1/304 від 20.09.2023 року виданої Харківським національним університетом радіоелектроніки вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2023 році вступив до Харківського національного університету радіоелектроніки і зараз навчається на 1 курсі денного відділенні. Строк закінчення закладу освіти 30 червня 2027р.
Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
З матеріалів справи та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 вбачається, що батько відповідача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, дата видачі пенсійного посвідчення: 23.02.2010 р.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції, ОСОБА_2 , 08.11.2019 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 .
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зістаттею 200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно достатті 182 СК Україниу редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюютьсяглавою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує, що відповідач має іншу сім*ю, також батька – пенсіонера, з 18.04.2024 року відповідач звільнений з роботи, а інших доказів його доходів матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що син ОСОБА_4 внаслідок перенесеного у 2016 році важкого захворювання має проблеми зі здоров`ям, висновків суду не спростовують, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що через стан здоров`я, ОСОБА_13 потребує додаткових систематичних витрат.
За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу саме у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                 Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                       О.А. Кружиліна