ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 липня 2024 року
м. Київ
справа № 161/16207/18
провадження № 51-878км24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рожища Волинської області, жителя АДРЕСА_1 ),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2021  року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 14  листопада 2023 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до  покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Цим же вироком було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна ОСОБА_8 , судові рішення стосовно якого в касаційному порядку не переглядаються. 
Суд визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 21 серпня 2018 року близько 01:00 поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , діючи узгоджено з  ОСОБА_8 , напали на ОСОБА_9 . Застосувавши до нього небезпечне для  життя та здоров`я насильство, яке виразилося у скручуванні ОСОБА_7 рук потерпілого й стисканні його шиї ОСОБА_8 , нападники відібрали в  ОСОБА_9 гаманець із грошима та стартовий пістолет марки «EKOL Major» із  п`ятьма патронами в магазині. Унаслідок нападу потерпілому було заподіяно легких тілесних ушкоджень та завдано матеріальної шкоди в розмірі 5122,95 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно    ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів захисника зводиться до того, що згаданий суд не перевірив і не спростував викладених у скарзі   ОСОБА_7 тверджень про незаконність вироку, усупереч ст. 404 КПК не дослідив і не дав належної оцінки доказам, котрі оспорювалися. Як твердить авторка скарги, гарантоване статтями 59, 63, 129 Конституції України, статтями 7, 20 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) право ОСОБА_7 на захист не було додержано, оскільки протокол затримання останнього складено без участі захисника, крім того, за його відсутності проведено огляд місця події та пред`явлення особи для впізнання, а це залишилося поза увагою. Вважає, що допущені порушення є істотними, для їх усунення з метою забезпечення повторного дослідження письмових доказів та їх правової оцінки необхідний новий апеляційний розгляд. 
На касаційну скаргу прокурор подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, зазначає про необґрунтованість доводів сторони захисту та законність оскарженої ухвали апеляційного суду.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не  надходило. Захисник ОСОБА_6 поінформувала суд про можливість здійснення касаційного розгляду без її участі.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор вважав безпідставними заявлені в касаційній скарзі  вимоги, просив їх відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції - залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі й у запереченнях на неї, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню  не  підлягає з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК суд касаційної інстанції вправі скасувати ухвалу апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті лише в разі допущення таких порушень, які в  розрізі ст. 412 КПК є істотними, зважаючи також на статті 22, 433 вказаного Кодексу й на суть позиції скаржника. 
Доводи захисника в касаційній скарзі про істотні порушення процесуальних норм, що регулюють процедуру апеляційного перегляду, є неспроможними. 
За приписами статей 370, 419 КПК рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі належить зазначити підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. Апеляційний розгляд здійснюється з урахуванням статей 404, 405, 407 указаного Кодексу.
За правилами ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції повторно досліджує докази лише в разі, якщо їх було досліджено місцевим судом не повністю або з  порушеннями, а учасник судового провадження заявив відповідне клопотання. 
Ухвалюючи рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 , апеляційний суд дотримався наведених вимог закону.
Як убачається з матеріалів справи, у поданій апеляційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність, просив змінити вирок, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК і призначити покарання, не пов`язане з відбуванням його реально. Звертаючись до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 не зазначав про порушення його права на захист, не заперечував факту відкритого протиправного заволодіння чужим майном, натомість твердив, що вчинив злочин самостійно, не застосовуючи насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. 
Такі доводи ОСОБА_7 апеляційний суд ретельно перевірив і вмотивовано спростував, навівши в ухвалі переконливі аргументи, які ґрунтуються на  встановлених у справі фактичних даних. Серед іншого, суд указав на конкретні показання потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на тому, що нападників було двоє, і підтвердив це під час апеляційного розгляду.  
У силу ст. 84 КПК джерелом доказів є показання потерпілого, а їх допустимість у поданій касаційній скарзі не оспорюється. Оцінивши свідчення ОСОБА_9 у  сукупності та взаємозв`язку з іншими зібраними у справі фактичними даними, що  містяться у протоколах прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, огляду місця події, пред`явлення осіб для впізнання, а також у  висновку судово-медичного експерта, апеляційний суд дійшов переконання про відсутність обмови потерпілим засудженого та вчинення останнім нападу за  попередньою змовою групою осіб. 
На стадії апеляційного перегляду вироку сторона захисту не подавала жодного доказу для обстоювання своєї позиції на противагу доказам сторони обвинувачення і не клопотала про повторне дослідження обставин кримінального провадження.
Отже, відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції не мав процесуального обов`язку безпосередньо досліджувати документи, перелічені в касаційній скарзі. 
Також є неприйнятними твердження скаржниці про залишення апеляційним судом без уваги порушень слідчими органами права засудженого на захист, адже на таке ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не посилався і щодо цього не висловлював зауважень під час здійснення апеляційного провадження.
Наполягаючи на скасуванні ухвали апеляційного суду, авторка касаційної скарги цитує норми, котрі гарантують право на захист, професійну правничу допомогу, можливість надати усні або письмові пояснення стосовно підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у  кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, у  тому числі безоплатною, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК. Утім скаржниця не ставить під сумнів самі обставини, встановлені  під час огляду місця події та пред`явлення особи для впізнання в цій справі, і не обґрунтовує, яким чином відсутність захисника при проведенні згаданих  процесуальних дій зумовила несправедливість судового розгляду та  незаконність рішення, ухваленого за його результатами. 
За настановами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) належна реалізація права підозрюваного / обвинуваченого на захист означає застосування таких процесуальних гарантій, як право на мовчання, право не свідчити проти себе та належне розслідування тверджень про отримання визнавальних показань у незаконний спосіб. Отже, застосування вказаних гарантій пов`язується зі слідчими діями, під час яких від особи отримуються відомості. Права, пов`язані зі здійсненням захисту, забезпечуються також наданням особі можливості оскаржити достовірність доказів та протидіяти їх використанню (рішення ЄСПЛ у справі «Биков проти росії», заява № 4378/02). 
Однак огляд місця події та пред`явлення особи для впізнання полягають в отриманні або перевірці доказів, котрі мають об`єктивний характер, тобто не залежать від волі особи. Тому вказані процесуальні дії не можуть розглядатися як такі, що зачіпають право зберігати мовчання, а отже присутність чи відсутність захисника не може позначитися на змісті відомостей, отриманих у ході проведення цих дій. Наведена позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (див., наприклад, постанови від 25 червня 2019 року, 14 вересня 2021 року, справи № 423/1766/16, № 164/154/20 відповідно).
Що стосується посилань на порушення прав засудженого при складанні протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК, то ця норма не містить імперативної вимоги про участь захисника під час затримання особи правоохоронними органами. Водночас за матеріалами цього кримінального провадження, слідчі органи, виконуючи законодавчі приписи, роз`яснили ОСОБА_7 всі його процесуальні права, у тому числі мати захисника, і повідомили про його затримання установу, уповноважену надавати безоплатну правничу допомогу, зауважень до складеного документа засуджений не мав. 
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оспорюваної ухвали, про що йдеться в  касаційній скарзі, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Тому подану захисником скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                       ОСОБА_3