ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р.	Справа № 520/14749/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 11.06.24 року по справі № 520/14749/24
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України                 
          про скасування повідомлення державного виконавця,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – відповідач, Департамент ДВС), в якому просив суд ухвалити рішення про скасування повідомлення заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Тетяни Заєць № 75125393/1-20.1 від 27.05.2024, яким позивачу, як стягувачу, в черговий раз незаконно повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність дій відповідача, які полягають у черговому, незаконному поверненні виконавчого документа по справі № 520/2199/23 без прийняття до виконання, що має наслідком невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 520/2199/23, у зв`язку з чим, також залишається невиконаною і постанова Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі № 2002/2-а-464/11, що призводить до порушення прав позивача. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 по справі № 520/14749/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13,м. Київ,01001, ЄДРПОУ 00015622) про скасування повідомлення державного виконавця – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано повідомлення заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни № 75125393/1-20.1 від 27.05.2024, яким ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 по справі № 520/14749/24 та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 520/14749/24 відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а тому позивач має право безпосередньо пред`явити виконавчий документ до відповідного органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, що виключає здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби.
Крім того, стверджував, що враховуючи скасування в судовому порядку попередніх повідомлень державних виконавців Відділу, маючи на меті  прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 520/2199/23, виданого Харківським окружним адміністративним судом 17.05.2023, позивачу необхідно було направити за адресою Відділу оригінал вищезазначеного виконавчого листа, а також рішення про скасування повідомлень Відділу, якими стягувачу було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання разом із заявою про скасування вищезазначених повідомлень. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином засобами системи "Електронний суд" та шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів, врахувавши положення ч. 9 ст. 205 КАС України, з огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але не прибуття всіх учасників справи у судове засідання, хоча вони і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, дійшла висновку про можливість здійснення розгляду справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 по справі №520/2199/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та Міністерства соціальної політики України щодо ненарахування та невиплати відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 жовтня 2018 року по грудень 2022 року на підставі постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та Рішень Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України і у справі Бурмич та інші проти України.
Стягнуто на підставі постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена заява ОСОБА_1 № 4862 від 03.01.2013 року, а також Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 26 червня 2017 року у справі Бурмич та інші проти України (заява №46852/13 та ін.) з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 жовтня 2018 року по 31 груд ня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
З Автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що 17.05.2023 позивачу видано виконавчий лист № 520/2199/23.
Позивачем подано виконавчий лист № 520/2199/23 від 17.05.2023 для виконання до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неодноразово виносилися повідомлення, якими виконавчий лист повертався стягувачу без прийняття до виконання. Такі повідомлення були оскаржені позивачем у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №520/16009/23, яке набрало законної сили 09.10.2023, визнано протиправним та скасовано повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №76734/82751-31-23/20.30.1 від 14.06.2023, яким ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 у справі №520/25179/23, що набрало законної сили 10.01.2024, вдруге визнано протиправним та скасовано повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л.О. №72507647/27 від 17.08.2023, яким ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 у справі №520/36926/23, що набрало законної сили 06.05.2024, втретє визнано протиправним та скасовано повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюк Р.А. від 11.12.2023, яким ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання.
Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною вчетверте винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №75125393/1-20.1 від 27.05.2024 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".
Вважаючи протиправним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №75125393/1-20.1 від 27.05.2024, винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки повторне повернення відповідачем виконавчого листа № 520/2199/23 від 17.05.2023 без прийняття до виконання згідно оскаржуваного в даній справі повідомлення №75125393/1-20.1 від 27.05.2024 з аналогічних підстав, що й раніше прийняті повідомлення № 76734/82751-31-23/20.30.1 від 14.06.2023, № 72507647/27 від 17.08.2023 та без номера від 11.12.2023, що були скасовані в судовому порядку в рамках судових справ №520/16009/23, №520/25179/23 та № 520/36926/23 відповідними судовими рішеннями, що набрали законної сили, є очевидно протиправним.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ, статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках.
Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Статтею 2 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” (далі – Закон № 4901-VI) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є (частина 1 статті 3 Закону № 4901-VI).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих, зокрема, судами, визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2021 № 845 (далі – Порядок № 845).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
З наявного в матеріалах справи повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27.05.2024 (а.с. 5) вбачається, що підставою для повернення виконавчого документа відповідач вказує те, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби з огляду на пункт 9 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII. При цьому, стверджує, що належним органом. До якого слід звернутися позивачу є орган Казначейства.
Слід зауважити, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 по справі №520/2199/23, на підставі якого видано 17.05.2023 виконавчий лист, стягнуто з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України за період із 01.10.2018 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум. Тобто, не визначено певної суми у грошовому виразі, яку слід стягнути на користь позивача.
У виконавчому листі також не визначено конкретної суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .
У свою чергу, з системного аналізу Закону № 4901-VI та Порядку № 845 вбачається, що казначейство не наділене повноваженнями щодо самостійного визначення такої суми.
Державна казначейська служба України в межах відповідних бюджетних призначень здійснює стягнення визначених безпосередньо у судовому рішенні коштів шляхом їх списання з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Водночас, у спірних правовідносинах виконання рішення суду шляхом перерахування коштів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є неможливим, оскільки як резолютивна частина судового рішення, так і сам виконавчий лист не визначають конкретної суми стягнення.
Крім того, колегія суддів зауважує, що спірне повідомлення заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Тетяни Заєць від 27.05.2024, яким ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання, що є предметом оскарження в цій справі, містить аналогічні підстави для повернення виконавчого документа, що і попередні повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №76734/82751-31-23/20.30.1 від 14.06.2023, та № 72507647/27 від 17.08.2023 та без номера від 11.12.2023, якими ОСОБА_1 , як стягувачу, повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання, та які були скасовані в судовому порядку в рамках судових справ №520/16009/23, №520/25179/23 та № 520/36926/23 відповідними судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Так, у цих судових рішеннях було надано оцінку доводам Департаменту ДВС стосовно того, що зазначений вище виконавчий лист підлягає виконанню органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також доводам про невідповідність виконавчого листа №520/2199/23 від 17.05.2023 вимогам до виконавчого документа, передбаченим статтею 4 Закону №1404-VIII.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
За правилами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, судовими рішеннями по справах №520/16009/23, №520/25179/23 та №520/36926/23 було встановлено, що виконавчий лист №520/2199/23 від 17.05.2023 відповідає вимогам до виконавчого документа, передбаченим статтею 4 Закону №1404-VIII та спростовано доводи Департаменту ДВС, що вищезазначений виконавчий лист підлягає виконанню виключно органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів
Судове рішення по справі № 520/2199/23 набрало законної сили та в силу ст. 380 КАС України є обов`язковим для всіх учасників справи, зокрема, виконавчої служби.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що повторне повернення відповідачем виконавчого листа № 520/2199/23 від 17.05.2023 без прийняття до виконання згідно з повідомленням № 75125939/1-20.1 від 27.05.2024 з аналогічних підстав, за яких прийняті спірні повідомлення від 14.06.2023, від 17.08.2023 та від 11.12.2023, які раніше були скасовані у судовому порядку за наслідками розгляду справ № 520/16009/23 та № 520/25179/23 та №520/36926/23, є вочевидь протиправним та таким, що зумовлює скасування спірного повідомлення. 
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Згідно зі статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241,ст.ст.243, 250, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 по справі № 520/14749/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	І.С. Чалий    В.Б. Русанова