УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2923/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О.М. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря    Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/2923/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бугайова Дмитра Миколайовича, на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М., 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 15 листопада 2019 року надав у позику відповідачу 70 000 грн, які останній зобов`язувався повернути до 1 грудня 2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, виданою ОСОБА_2 .
Оскільки відповідач у встановлений строк не повернув позику та відмовляється у добровільному порядку виконувати боргове зобов`язання, ОСОБА_1 просив стягнути з нього грошові кошти у розмірі 172 183 грн. 49 коп., в тому числі: заборгованість за позикою у розмірі 70000 грн., пеню в розмірі 60519 грн., три відсотки річних у сумі 7140 грн. та 34524 грн. 32 коп. інфляційних нарахувань.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року позов задоволено частково. 
Стягнуто зі  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 67 003 грн., три відсотки річних у сумі 6834 грн. та інфляційні втрати у розмірі 33946 грн. 50 коп. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача – адвокат Бугайов Д.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у сумі 4493 грн. 79 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11524 грн. 52 коп. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом невірно стягнуто з відповідача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Рішення в цій частині вважає необґрунтованим, невмотивованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. 
Так, поза увагою суду залишилося те, що Законом України № 2120 внесено зміни до розділу “ Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, відповідно до якого на період військового стану, боржник звільняється від відповідальності, передбаченою статтею 625 цього Кодексу, в тому числі, щодо сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних. 
Вважає, що з враховуванням індексу інфляції в Україні з грудня 2019 року по лютий 2022 року сукупний індекс інфляції становить 117,2. 
Таким чином, на думку адвоката Бугайова Д.М., збитки від інфляції становлять 11524,52 грн. (67003 х 1,172 = 78527,52 грн. – 67003 ).
Звертає увагу суду на те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, а тому з врахуванням вищевказаної норми відповідач звільняється від сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних під час воєнного стану. 
Наголошує на тому, що оскаржуване рішення не містить обґрунтованого розрахунку, на підставі якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача інфляційні втрати та три відсотки річних, а тому слід зменшити розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Також, представник відповідача просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги та на професійну правову допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити її без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що наявність у нього оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення боргу. На думку позивача, дія п.18 Прикінцевих положень ЦК України не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки стосується договору позики. Вважає, що вказана норма закону підлягає застосуванню виключно до кредитних правовідносин, які виникають між клієнтом та банком. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 70000 грн., які зобов`язувався повернути до 1 грудня 2019 року (а.с.10).
В матеріалах справи містяться квитанції, відповідно до яких ОСОБА_2 15 лютого 2021 року перерахував на рахунок позивача 1997 грн., а 15 липня 2021 року перерахував 1000 грн. (а.с.37).
Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами ч.ч. 2,3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зміст розписки вказує на ту обставину, що відповідач отримав від ОСОБА_1 грошові кошти, які зобов`язувався повернути до 1 грудня 2019 року. Отже, факт отримання грошових коштів з умовою їх повернення у погоджений сторонами строк свідчить про те, що між ними виникли правовідносини, які пов`язані з договором позики.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, однак не погоджується із визначеним судом розміром.
Вирішуючи питання щодо періоду прострочення боржника, за який можуть бути нараховані три відсотки річних, судом першої інстанції не враховано, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває досі.
Згідно з п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
       Заперечуючи проти позову, представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності.
       Як свідчать матеріали справи, на погашення заборгованості за вказаним договором позики відповідач 15 лютого 2021 року сплатив позивачеві 1997 грн., а також 14 липня 2021 року — 1000 грн. ( а.с. 37).
       Отже, часткова сплата боргу вказує на переривання строку позовної давності.
Враховуючи вищевказані положення закону та беручи до уваги розрахунок представника відповідача, який наведений в апеляційній скарзі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми трьох відсотків річних із 6834 грн. до 4493 грн. 79 коп. та суми інфляційних втрат - із 33946 грн. 50 коп. до 11524 грн. 52 коп., а також загальну суму заборгованості за договором позики – із 107783 грн. 50 коп. до 83021 грн. 31 коп.
       Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Оскільки апеляційну скаргу задоволено, із ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню 1337 грн. 35 коп. судового збору, за подання апеляційної скарги.
 Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріали справи свідчать, що відповідачу надавалася правнича допомога адвокатом Бугайовим Д.М. (а.с.62-63).
Акт приймання–передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2023 року містить інформацію про те, що винагорода адвоката за послуги становить 1500 грн. (а.с.64).
 Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути з витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 
Керуючись ст.ст. 259,268,367,368, 376 374,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бугайова Дмитра Миколайовича, задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань змінити, зменшивши суму трьох відсотків річних із 6834 грн. до 4493 грн. 79 коп., суму інфляційних втрат - із 33946 грн. 50 коп. до 11524 грн. 52 коп., а також загальну суму заборгованості за договором позики – із 107783 грн. 50 коп. до 83021 грн. 31 коп.
       Стягнути із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 1337 грн. 35 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: