ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6935/24 Справа № 183/3496/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І.Г Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 — адвоката Токарєвої Інни Віталіївни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,- 

В С Т А Н О В И Л А:

       У квітні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
       В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв`язку зі збройною агресією росії вона разом зі своєю дитиною була вимушена покинути зареєстроване місце проживання та переміститися до с.Новотроїцьке Дніпропетровської області. Її колишній чоловік ОСОБА_3 залишився у м.Донецьку. 25 серпня 2023 року її колишній чоловік, який є батьком її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 помер у м.Донецьку. Заявник зазначає, що ОСОБА_3 був похований його родичами у м.Донецьку. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та активними бойовими діями на території м.Донецька заявник не має можливості отримати документи про його смерть. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення реалізації прав, які пов`язані з виникненням права на спадкування. На підставі викладеного ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м.Донецьк Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьку Донецької області, у віці 40 років.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , заінтересована особа Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 — адвокат Токарєва І.В. просить рішення суду від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. 
Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
       Суд, розглядає в порядку окремого провадження, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
       Відповідно до ст. 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
       Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України “Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями” визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України “Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей” запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
       Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
       Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
       Статтею 17 ч.1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
       Згідно зі ст. 18 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
       Питання, пов`язані з державною реєстрацією смерті особи регулюються Законом “Про державну реєстрацію актів цивільного стану” № 2398-VI від 1 липня 2010 року та Правилами реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року з наступними змінами.
       Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України “Про державну реєстрацію актів цивільного стану” відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
       Частинами 1, 2 статті 17 Закону України “Про державну реєстрацію актів цивільного стану” встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів.
       За п.3.1-3.3 Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація смерті провадиться в органах реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Реєстрація смерті провадиться за заявою родичів померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Особа, яка звернулась щодо реєстрації смерті, повинна пред`явити на своє посвідчення паспорт або паспортний документ. Відсутність зазначеного документа не є підставою для відмови в реєстрації смерті, але про це робиться відповідна відмітка в графі
“Для відміток” запису акта про смерть. 
       Заява про реєстрацію смерті повинна бути зроблена не пізніше трьох діб з дня смерті чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть форми N 106/о-95 або фельдшерської довідки про смерть форми №106-1/о-95 (затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 03 липня 1995 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 01 серпня 1995 року за №266/802) чи висновку судово-медичної експертизи, прокурора - не пізніше п`яти діб.
       Пунктом 3.15 вказаних Правил передбачено, що якщо заява про реєстрацію смерті надійшла пiсля закiнчення року з дня настання смерті, то реєстрація провадиться за місцем проживання заявника за наявностi лiкарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми в книзі реєстрації поновлених записів актів про смерть на загальних підставах як первинна, без складання висновку, але після перевірки наявності реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем останнього проживання заявника, за місцем поховання чи виявлення трупа.
       Згідно п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої Наказом МОЗ України №124 від 03 липня 1995 року, лікарське свідоцтво про смерть видається всіма закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патологоанатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. В містах, селищах міського типу, населених пунктах сільської місцевості в закладах охорони здоров`я, в яких працюють
не менше двох лікарів, видаються тільки лікарські свідоцтва про смерть. В сільських населених пунктах в закладах охорони здоров`я, де працює тільки один лікар, у випадках його відсутності (хвороба, відпустка і таке інше), як виняток, фельдшером видається фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/0-95 затверджена наказом МОЗ України від 03 липня 1995 року № 124).
       Пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 передбачено, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.
       У справі встановлено, з 25 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2017 року у справі №229/4027/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (а.с.12, 12а).
       Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
       Відповідно до довідки № 1226-7001029461 від 15 квітня 2022 року заявник ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.15).
       Звернувшись до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті, заявник ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 просила суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м.Донецьк Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьку Донецької області, у віці 40 років, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 батько її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 помер, перебуваючи у м.Донецьку. Зазначає, що ОСОБА_3 був похований його родичами у м.Донецьку. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та активними бойовими діями на території м.Донецька заявник не має можливості отримати документи про смерть. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення реалізації прав, які пов`язані з виникненням права на спадкування (а.с.1-7).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).
       З відповіді Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 20 квітня 2024 року вбачається, що актовий запис про смерть складений на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за даними Державного реєстру актів цивільного стану – відсутній (а.с.34).        
       Заявником надано суду ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому вказана дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 40 років, виданого 05 вересня 2023 року Пролетарським відділом РАГС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції так званої днр, та було надано фотокопії могили з фото (а.с.19, 20, 21).
       Слід зазначити, заявником не надано суду жодних належних доказів, документів, які могли б дійсно підтвердити смерть  ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Донецьку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 .        Матеріали справи не містять та заявником не надано суду належних доказів щодо зазначення  причини смерті ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , (лікарське свідоцтво/довідка), місце його поховання (адреса кладовища, номер могили) та інші відповідні документи, необхідні для встановлення даного факту. 
       Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
       Слід зазначити, крім ксерокопії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , виданого 05 вересня 2023 року Пролетарським відділом РАГС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції так званої днр, суду не надано жодних належних доказів на підтвердження смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Донецьку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м.Донецьк.
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 про встановлення факту смерті. 
       Доводи апеляційної скарги про доведеність вимог заяви, посилання на ксерокопію свідоцтва про смерть, виданого   Пролетарським відділом РАГС  Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції так званої днр, та  фотокопії могили з фото не є достатніми доказами для задоволення заяви про встановлення факту смерті особи за вказаних обставин. 
       Доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального права є необґрунтованими. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 — адвоката Токарєвої Інни Віталіївни — залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач 

О.В.Свистунова