УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2024 року
м. Київ
справа  № 136/929/22
провадження № 51-3358 ск 24 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій не погоджується з вказаними судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 цього Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання 
про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна 
із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись 
на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй  кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. 
Однак всупереч вищевказаному засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не наводить обґрунтування допущення судами таких порушень, які в силу ст. 412 КПК України є істотними та тягнуть за собою скасування оскаржених вироку і ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, скаржник зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК України, однак такі його твердження, з огляду на зміст поданої касаційної скарги, є невмотивованими.
Слід також зауважити, що касаційна скарга є непослідовною та неузгодженою, оскільки засуджений вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та водночас зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.
До того ж ОСОБА_4 посилається на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, однак не обґрунтовує наведене з огляду на положення ст. 414 цього Кодексу. 
Натомість доводи касаційної скарги зводяться фактично до того, що суди дійшли безпідставного висновку про неможливість застосування до засудженого ст. 75 КК України та, як наслідок, звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, що позбавляє можливості Суд встановити дійсну позицію скаржника, з чим саме він не погоджується - з видом та розміром призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців чи з порядком його відбування.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що  касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо  всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_5                                               ОСОБА_3