УХВАЛА

16 липня 2024 року 
м. Київ
справа № 280/3748/23
адміністративне провадження № К/990/24616/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевірив касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 28 березня 2023 року №2 «Про неуспішне проходження ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області атестації, а саме співбесіди».
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури 03 травня 2023 року №180к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури.
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та в органах Запорізької обласної прокуратури або на рівнозначній посаді з 03 травня 2023 року зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України.
- стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 травня 2023 року по дату винесення судового рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 28 березня 2023 року №2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 03 травня 2023 року №180к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 04 травня 2023 року. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 травня 2023 року по дату винесення судового рішення 27 жовтня 2023 року у розмірі 44069,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7344,83 грн допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з цими судовими рішеннями, Запорізька обласна прокуратура надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 
20 червня 2024 року засобами поштового зв`язку Запорізька обласна прокуратура повторно надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Оскаржуючи судові рішення, відповідач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано підпункт З пункту 15 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі- Закон №113-ІХ) пункту 8 частини першої статті 11, частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» та не враховано висновки Верховного Суду щодо їх застосування, викладені у постановах від 14 липня 2022 року у справі № 640/1083/20, від 22 вересня 2022 року у справі № 200/7541/20-а, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/39174/21.
Як вказує скаржник, помилковим є висновки судів з приводу незаконності рішення кадрової комісії, про те, що повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесено до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) і тому вони можуть бути реалізовані в порядку, визначеному у Закону України «Про запобігання корупції», а рішення кадрової комісії про невідповідність вартості задекларованого майна позивача його задекларованим прибуткам прийнято без відповідних висновків НАЗК.
Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
В ухвалі Верховного Суду від 11 червня 2024 року, якою первісну касаційну скаргу повернуто відповідачеві, було зазначено, що при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, скаржник наводить обґрунтування подібності правовідносин, наведених у справах, на які він посилається. 
Як вказує відповідач, про подібність правовідносин у нашій справі та у справах № 640/1083/20, № 200/7541/20, № 640/39174/21 свідчить однаковий суб`єктний склад учасників правовідносин, а саме позивачами у цих справах є прокурори, а відповідачем є державний орган, а саме орган прокуратури, крім того, однаковими є етапи атестації (співбесіда) та підстави звільнення. Крім того, на думку відповідача, у справі № 280/3748/23 та у справах № 640/1083/20, № 200/7541/20-а, № 640/39174/21 однакове правове регулювання, а саме Закони № 113-ІХ та Порядок № 221.
Насамкінець скаржник зазначає, що у цій касаційній скарзі посилання на постанови Верховного Суду у справах № 640/1083/20, № 200/7541/20-а, № 640/39174/21 безвідносно до фактичних обставин цієї справи, а лише в частині врахування висновків Верховного Суду щодо можливості дослідження кадровою комісією інформації, отриманої відповідно до підпункту З пункту 15 розділу П «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копій відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, за відсутності висновку НАЗК.
Проте Верховний Суд відхиляє вказані доводи, оскільки зі змісту касаційної скарги вбачається, що доводи скаржника переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній. Тобто, скаржник, обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, фактично зазначає про незгоду із наданою судами правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Отже, посилання на висновки Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є належним обґрунтуванням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Відтак, враховуючи викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	С.А. Уханенко