Справа № 303/4033/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       09 липня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів: 
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В., 
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Кость В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною
встановив:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Позов мотивовано тим, що з 16.05.2020 вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 14 лютого 2022 року було розірвано. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька – ОСОБА_3 . Після розлучення, відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим, він змушений був звернутися до органу опіки і піклування.
На підставі рішення №289 від 17.08.2021 виконавчого комітету Мукачівської міської ради йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з донькою та її вихованні. Однак, відповідачкою не виконується таке рішення та остання продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою. 
Вказував, що як батько, має намір приймати участь у вихованні дитини та її утриманні, хоче спілкуватися з нею, однак відповідач створює йому перешкоди у цьому.
З урахування наведеного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою та встановити порядок зустрічей з донькою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з боку матері – ОСОБА_2 .
Визначено порядок спілкування ОСОБА_1 з донькою – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: першої та третьої суботи кожного місяця з 11:00 год до 13:00 год. та другої та четвертої неділі кожного місяця 11:00 год до 13:00 год. у присутності матері дитини в місцях масового відпочинку: парках, атракціонах, ігрових кімнатах.
У решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині визначення порядку спілкування ОСОБА_1 з донькою - ОСОБА_3 , скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Суд не в повній мірі встановив обставини, які мають значення для справи. Фактично, з самого моменту розлучення, відповідач систематично перешкоджає йому у виконанні обов`язків по вихованню доньки, у спілкуванні з нею, чим порушує права як батька, так і дитини. Також, саме відповідач не виконувала рішення органу опіки і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради та чинила перешкоди у побаченні, спілкуванні з дитиною та в її вихованні. Відповідачка вчиняє такі дії навмисно, щоб між батьком і дитиною був відсутній стійкий психологічний зв`язок і дитина, з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймала його, як батька, і вказане суд першої інстанції не взяв до уваги. Суд також не врахував його позитивну характеристику.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги принцип рівності ролей батька і матері у вихованні дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2021 року).
На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2022 року шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований 16 травня 2020 року – розірвано.
Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 17.08.2021 №289 встановлено порядок побачень дитини з батьком, а саме щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16 до 18 години, щонеділі з 9 до 11 години або в інший час за попередньої домовленості між батьками дитини (а.с. 17).

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991р., узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.
Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017р. (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків.
Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Між тим, питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
У справах про визначення, змін графіку побачення з дитиною, яка проживає окремо від батька, суд повинен займати більш активну позицію і ґрунтовно встановлювати всі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях.
При розгляді справ щодо встановлення, зміни графіку побачення з дитиною, особливо з дитиною малолітнього віку, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на побачення та виховання дитини, й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Отже, при вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини, суду передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийняте рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Наведені позивачем обставини у сукупності з наданими сторонами поясненнями, свідчать про наявність між ними конфлікту, що триває значний час з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 .

Колегія суддів виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. 
Таким чином, установивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між позивачем та його донькою, врахувавши інтереси та вік ОСОБА_3 , позицію служби у справах дітей та сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з донькою, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. 
Однак, при визначенні часового періоду, протягом якого батько має право приймати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, суд першої інстанції не врахував у повній мірі заявлені позовні вимоги, які за своєю сутністю не є такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини та інтересам її матері.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що позивачу необхідно збільшити обсяг його участі у спілкуванні та вихованні з дитиною, шляхом надання йому більшого часу проведення з нею, що буде сприяти позивачу у встановленні з дитиною тіснішого психологічного, емоційного контакту як батька та доньки.
При цьому, апеляційний суд враховує малолітній вік дитини (три роки), доходить до думки, що в цьому віці дитина більш емоційно прив`язана до матері, оскільки постійно проживає з нею, тому зазначені відвідування батьком своєї доньки слід також проводити у присутності матері, що буде сприяти психологічному контакту між ними. 

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження № 61-13706св20) про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, здійснивши системний аналіз ст.159 СК України у сукупності із статтею 2 та 5 ЦПК України, дійшов висновку про те, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні з малолітньою донькою.
В іншій частині рішення, що оскаржується, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року змінити, виклавши пункт третій резолютивної частини даного судового рішення в наступній редакції:

встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 наступний порядок прийняття ним участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період кожного понеділка, п`ятниці тижня з 09 год. 30 хв. до 11 год. 30хв. або за згодою сторін в інший проміжок часу по місцю проживання матері малолітньої дочки ОСОБА_4 та/або зі здійсненням прогулянок за межами місця проживання дитини;
кожну четверту суботу місяця та кожну другу неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. або за згодою сторін в інший проміжок часу по місцю проживання матері малолітньої дочки ОСОБА_4 та/або зі здійсненням прогулянок за межами місця проживання дитини;
у день народження малолітньої дочки ОСОБА_4 , день народження батька (позивача), на новий рік 01 січня щороку та у релігійні свята, кожного другого дня Різдва та Великодня із 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. або за згодою сторін в інший проміжок часу по місцю проживання матері малолітньої дочки ОСОБА_4 та/або зі здійсненням прогулянок за межами місця проживання дитини;
спілкуватись з малолітньою дочкою ОСОБА_4 за допомогою мобільного зв`язку на номер мобільного телефону матері ОСОБА_2 в часовому проміжку з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., але не більше ніж 60 хвилин сукупно на протязі цього проміжку часу, щоденно. 

У решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді