ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4490/24 Справа № 212/10103/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов   Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/10103/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Козлова Д.О., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, у період якого 16.06.2020 року ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки “Skoda” модель “Yeti” 2010 року випуску номер шасі № НОМЕР_1 , право власності на який було за спільною згодою подружжя оформлено на ОСОБА_2 . В подальшому шлюбні стосунки між сторонами не склались, тому рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05.10.2023 року шлюб між подружжям сторін було розірвано. Вже під час припинення сімейних відносин 16.08.2023р., відповідач без згоди та відома позивача продав автомобіль, а отримані грошові кошти витратив на свої потреби. Таким чином у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, що є об`єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально. Відповідно до висновку експерта №202/23 від 28.11.2023 року середня ринкова ціна автомобіля марки “Skoda Yeti 1.8 TSi” на 23.11.2023 року складає 276998,40 грн. Отже, оскільки позивач не надавала ОСОБА_2 письмової згоди, засвідченої нотаріально, на продаж спільного зазначеного автомобіля, тому вона має право на компенсацію їй 1/2 частки вартості вказаного транспортного засобу, що становить 138499,20 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки “Skoda” модель “Yeti” 2010 року випуску кузов № НОМЕР_1 у розмірі 138499,20 грн. та стягнути з ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у загальному розмірі 4385 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартість 1/2 частки автомобіля марки «Skoda» моделі «Yeti» 2010 року випуску шасі № НОМЕР_1 в розмірі 138499 грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 1385 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 3000 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що до укладення шлюбу із позивачем, тобто 03.11.2018 року, відповідачем за особисті кошти було придбано автомобіль марки «Volkswagen» моделі «CADDY» номер VIN - НОМЕР_2 за 196326 грн., який згодом було продано за 308546,8 грн. після укладення шлюбу з позивачкою. В подальшому відповідачем придбано автомобіль моделі «Ssang Yong» марки «Rexton» номер VIN - НОМЕР_3 за 253380 грн., який також було продано 13.06.2020 року за 270000 грн. Після продажу вказаного автомобіля відповідачем був придбаний автомобіль марки «Skoda» модель «Yeti» номер VIN - НОМЕР_1 за 69960 грн., який був проданий 16.08.2023р. за договором купівлі-продажу за 37500 грн., а грошові кошти від продажу були витрачені на потреби родини.
Судом не враховано, що позивачем не надано доказів перебування її в Ізраїлі та отримання доходів, які були витрачені на придбання автомобіля.
Визначена експертом середня ринкова ціна автомобіля «Skoda» модель «Yeti» номер VIN - НОМЕР_1 у розмірі 276 998, 40грн. не може бути підставою для стягнення половини вартості автомобіля, оскільки висновок складено на підставі вихідних даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та без огляду транспортного засобу, визначення його технічного стану та з урахування зносу автомобіля.
Крім того, зазначає, що спірний автомобіль був відчужений з відома та за усною згодою ОСОБА_1 та в інтересах сім`ї, оскільки виручені кошти від продажу автомобіля пішли на операцію матері позивача ОСОБА_3 та післяопераційну реабілітацію, яка проживає зі сторонами однією родиною, про яку ОСОБА_2 піклується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що спірний автомобіль марки “Skoda” модель “Yeti” був придбаний 16.06.2020р., тобто через 3 дні після продажу 13.06.2020р. автомобіля марки ‘Ssang Yong’, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, оскільки відповідачем не надано належних доказів того, що спірний автомобіль був придбаний саме за гроші, отримані від продажу попереднього автомобіля. Крім того, попередній автомобіль марки ‘Ssang Yong’ придбавався вже у шлюбі з позивачем, який було укладено 25.10.2019р., тому він також є спільною сумісною власністю подружжя. Вважаючи спірний автомобіль своєю особистою приватною власністю, відповідач повинен був довести, що справжньою метою придбання цього автомобіля були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси відповідача, не пов`язані із сімейними. Також відповідачем не було надано суду доказів існування домовленості між подружжям щодо встановлення іншого правового режиму доходів кожного з подружжя, ніж визначено нормами законодавства.
Незважаючи на те, що зазначений автомобіль був проданий відповідачем 16.08.2023р., ще під час перебування у шлюбі, однак на той момент сторони вже припинили шлюбні відносини, проживали окремо, не вели спільного господарства. Про це також свідчить і та обставина, що позивач перебувала за кордоном і повернулася в Україну лише 13.08.2023р., що підтверджується штампом у її паспорті, копія якого є в матеріалах справи.
Також не доведено і спрямування коштів від продажу спірного автомобіля на післяопераційну реабілітацію матері позивача. Відповідачем не надано доказів оплати ним відповідних медичних процедур, придбання медикаментів, призначень лікарів.
Просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року у справі № 212/10103/23 – залишити без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі є 138 499,20 грн., що меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що з 25 жовтня 2019 року до 6 листопада 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 5 жовтня 2023 року, яке набуло чинності 6 листопада 2023 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб сторін, актовий запис №678 від 25 жовтня 2019 року, та рішенням суду по справі №212/6290/23.
Перебування ОСОБА_1 протягом 2019 року та з 3 березня 2022 року по 13 серпня 2023 року за кордоном підтверджується копією закордонного паспорту позивача.
Згідно довідки щодо Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7 ПФУ ОСОБА_2 протягом 2020-2023 років отримав доходи в сумі біля 25000 грн.
Відповідно до інформації ТСЦ МВС №1243 від 18.11.2023 року транспортний засіб марки “Skoda” модель “Yeti” 2010 року випуску зареєстрований з 16.06.2020 року за ОСОБА_2 
16.08.2023 року в ТСЦ НОМЕР_4 , укладено договір купівлі-продажу №1243/2023/3997945, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 за узгодженою сторонами ціною в сумі 37500 грн. автомобіль марки “Skoda” модель “Yeti” кузов № НОМЕР_1 н/з НОМЕР_5 .
За інформацією від 30.12.2023 року ТСЦ МВС №1243 вбачається, що письмової згоди дружини ОСОБА_2 на відчуження належного останньому автомобіля марки “Skoda” модель “Yeti” не вимагалось відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМУ № 1388 від 7 вересня 1998 року.
Згідно висновку від 28.11.2023 року №202/23 транспортно-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості вбачається, що середня ринкова ціна автомобіля марки “Skoda Yeti 1.8 TSi” н/з НОМЕР_5 кузов № НОМЕР_1 станом на 23.11.2023 року складає 276998,40 грн.
Крім того на підставі відомостей від 30.12.2023 року ТСЦ МВС №1243 транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «CADDY» кузов № НОМЕР_2 був придбаний ОСОБА_2 03.11.2018 року за 196326 грн., після чого був проданий 05.11.2019 року за 308546,8 грн., а в той же день був придбаний автомобіль моделі «Ssang Yong» марки «Rexton» за 253380 грн., який також було згодом реалізовано 13.06.2020 року за 270000 грн., після продажу вказаного автомобіля відповідачем був придбаний автомобіль марки «Skoda» модель «Yeti» номер кузов № НОМЕР_1 за 69960 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, то позивач має право на отримання компенсації 1/2 вартості такого майна, яке було реалізовано відповідачем без згоди позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.
Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.
При цьому, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до п.30 наведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що встановлення належності спірного автомобіля до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує з`ясуванню для правильного вирішення даного спору.

Як встановлено судом, що під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , сторонами 16.06.2020 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки “Skoda” модель “Yeti” 2010 року випуску номер шасі № НОМЕР_1 .
16.08.2023 року в ТСЦ НОМЕР_4 , укладено договір купівлі-продажу №1243/2023/3997945 відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 даний автомобіль за узгодженою сторонами ціною в сумі 37500 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не було спростовано, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти відповідача, , внаслідок чого суд, на підставі ст.ст.60, 61 СК України та ст.368 ЦК України дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про визнання спірного автомобілю спільною сумісною власністю сторін і частка кожного з подружжя в праві власності є рівною і становить по 1/2 його частині.

Таким чином в разі, якщо сторона договору або інша зацікавлена особа хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, врахувавши те, що позивач особистої згоди на продаж автомобіля не надавала (а це свідчить про порушення її майнових прав), дійшов обґрунтованого висновку проте, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності.

При вирішення питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з встановленої на час вирішення спору ринкової вартості спірного автомобіля, яка згідно висновку від 28.11.2023 року №202/23 транспортно-товарознавчого дослідження складає 276998,40 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль було придбано за гроші отримані від продажу належного відповідачу автомобіля марки «Volkswagen» моделі «CADDY» не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги проте, що визначена експертом середня ринкова ціна автомобіля «Skoda» модель «Yeti» номер VIN - НОМЕР_1 у розмірі 276 998, 40грн. не може бути підставою для стягнення половини вартості автомобіля, оскільки висновок складено на підставі вихідних даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та без огляду транспортного засобу, визначення його технічного стану та з урахування зносу автомобіля, також є необґрунтованим, оскільки висновок експерта за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження є допустимим та достовірним доказом вартості спірного автомобіля. Відповідачем же, на спростування даного висновку, інших доказів не надано, клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи в суді заявлено не було.

Посилання на те (як і в суді першої інстанції), що спірний автомобіль був відчужений з відома та за усною згодою ОСОБА_1 , та в інтересах сім`ї, оскільки виручені кошти від продажу автомобіля пішли на операцію матері позивача ОСОБА_3 та післяопераційну реабілітацію, яка проживає зі сторонами однією родиною, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до акту від 17 січня 2024 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 з 2017 року по жовтень 2023 року.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка, мати позивачки ОСОБА_3 , вказувала, що на лікування та проведення операцій свідку гроші надавав саме відповідач, з яким вона мешкала однією родиною. Він брав гроші у борг на її лікування. При цьому ОСОБА_2 зі згоди ОСОБА_1 , вирішив продати автомобіль, щоб погасити борги. Зазначала, що у 2022 році ОСОБА_1 із дітьми поїхала до Польщі, звідки повернулась лише в серпні 2023 року, після чого з вересня 2023 року свідок вже мешкає окремо від ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що згідно до медичних документів ОСОБА_3 перебуває на Д-обліку з приводу захворювання фатерового соска. З 08.08.2022 року по 12.08.2022 року, з 15.09.2022 року по 29.09.2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні через перенесену операції 10.08.2022 року та 19.09.2022 року, а також відносно якої 09.05.2023 року проведено оперативного втручання, внаслідок чого вона з 25.04.2023 року по 19.05.2023 року перебувала на лікуванні.
Суд першої інстанції вірно виснував, що ОСОБА_3 дійсно у певний час проходила лікування, однак надані докази не підтверджують факт оплати післяопераційної реабілітації ОСОБА_3 за кошти, отримані відповідачем від продажу спірного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з судовим рішенням, що не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року немає, т.я. воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: