КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                            
Справа №359/484/24	Головуючий у І інстанції: Ткаченко Д.В.	
Провадження №33/824/3812/2024	 	
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
02 серпня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Михайленка Д.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18червня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Бориспільськогоміськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Михайленко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, ОСОБА_1 було зупинено працівником патрульної поліції на блокпосту у м. Бориспіль з метою перевірки документів. В порушення ч.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський не проінформував водія ОСОБА_1 про причину зупинки ним транспортного засобу.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що наявними в матеріалах справи доказами не зафіксовано сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Також у своїй апеляційній скарзі захисник Михайленко Д.В. зазначає, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цим транспортним засобом та огляду на стан сп`яніння. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які дані про тимчасове затримання транспортного засобу та відсторонення водія від керування транспортним засобом, тобто належне виконання цих вимог закону.
За результатами апеляційного перегляду захисник Михайленко Д.В.просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Разом із апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що про існування постанови від 18.06.2024 року ОСОБА_1 стало відомо лише 03.07.2024, після відвідування ним Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Просить врахувати, що раніше ОСОБА_1 не міг ознайомитися з рішенням суду, оскільки перебував у відрядженні.
Суд задовольняє клопотання захисника та поновлює строк на апеляційне оскарження з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував копію постанови від 18.06.2024 року та був обізнаний про прийняте рішення в межах строку апеляційного оскарження.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та його захисника Михайленка Д.В. на  підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши викладені у ній доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 24грудня 2023 року о 21 год. 45 хв.керував транспортним засобом «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Київський Шлях, 2 в м. Бориспіль Київської області в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, оцінених на предмет належності та допустимості, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» ПРД суд послався на наявні в матеріалах справи докази, а саме на протокол про адміністративне правопорушення, дані проведеного освідування із застосуванням приладу «Drager», яким встановлено наявність у ОСОБА_1  алкоголю в кількості 1,61% проміле та результати якого відображені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, дані відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний ним без застережень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. 
До протоколу долучено акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, в якому наявний підпис останнього у відповідний графі «з результатами згоден».
Згідно чеку тестування на алкоголь,проведеного за допомогою приладу «DragerARCD-0477»,у ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в кількості 1,61% проміле.
Із наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та повідомив працівникам поліції, що напередодні вживав алкогольні напої. Після проходження огляду ОСОБА_1 не заперечував щодо результатів освідування та не виявив бажання проходити повторний огляд в спеціалізованому медичному закладі. 
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , не є предметом розгляду даного провадження. При цьому, апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що такі дії працівників поліції визнані протиправними.
Позицію захисника Михайленка Д.В. з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, суд розцінює як таку, яка не підтверджується матеріалами справи та спрямована на уникнення ним відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.До того ж такі твердження спростовується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений перед блокпостом та з початку відеозапису знаходився за кермом автомобіля та жодним чином не заперечує факту керування ним транспортним засобом.
Доводи захисника Михайленка Д.В. з приводу того, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме розпискою (а.с. 11) про те, що ОСОБА_3 забирає автомобіль «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язується доставити його за адресою м. Бориспіль, вул. Момота, 29, а водія не допускати до керування даним транспортним засобом.
З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Михайленка Д.В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                   І.А. Мосьондз