ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 175/7600/23
провадження № 61-4184св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) -  ОСОБА_1 ;
суб`єкти оскарження: виконуючий обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневський Юрій Анатолійович, заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрій Тарасович;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року у складі судді Журавель Т. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Канурної О. Д., Халаджи О. В.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.   Описова частина 
 
Короткий зміст скарги
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанови виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневського Ю. А. (далі - в.о. директора Департаменту ДВС Вишневський Ю. А.), заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. (далі - заступник директора Департаменту - начальник відділу Нещадим І. С.), головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. (далі - головний державний виконавець Назаровець А. Т.).
 
Скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що головний державний виконавець Назаровець А. Т. не прийняв належним чином постанову про прийняття виконавчого провадження № НОМЕР_1 до виконання, а тому всі його рішення у вказаному виконавчому провадженні, в тому числі й постанова від 26 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, є незаконними, оскільки прийняті неповноважною посадовою особою.
 
У зв`язку з цим 11 листопада 2022 року він звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця Назаровця А. Т. до заступника директора Департаменту - начальника відділу Нещадима І. С., який у своїй постанові від 31 серпня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 зазначив, що при передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби на підставі письмового доручення начальника цього відділу, автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено технічної можливості для винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання.
 
15 вересня 2023 року він звернувся зі скаргою до в.о. директора Департаменту ДВС Вишневського Ю. А., який у своїй постанові від 10 жовтня 2023 року про результати перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1 зазначив, що передача виконавчого провадження між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову. При цьому технічна можливість винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з передачею виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено.
 
Однак, вищевказані твердження спростовуються постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М. Є. від 10 лютого 2023 року про результати перевірки законності зведеного виконавчого провадження № 44649678 щодо порушення державними виконавцями положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) внаслідок не прийняття постанов про прийняття виконавчих проваджень до свого виконання, а також - численною кількістю постанов державних виконавців від 28 лютого 2023 року про прийняття до виконання виконавчих проваджень, які включені до зведеного виконавчого провадження.
 
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив визнати неправомірними і скасувати: 
-    постанову в.о. директора Департаменту ДВС Вишневського Ю. А. від 10 жовтня 2023 року № 6/20.3-20/23 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 за скаргою ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року; 
-    постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу Нещадима І. С. від 31 серпня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 за скаргою ОСОБА_1 від 11 листопада 2022 року;
-    постанову головного державного виконавця Назаровця А. Т. від 26 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною і скасовано постанову в.о. директора Департаменту ДВС Вишневського Ю. А. від 10 жовтня 2023 року № 6/20.3-20/23 про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 за скаргою ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року. Визнано неправомірною і скасовано постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу Нещадима І. С. від 31 серпня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1 за скаргою ОСОБА_1 від 11 листопада 2022 року. Визнано неправомірною і скасовано постанову головного державного виконавця Назаровця А. Т. від 26 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвала місцевого суду, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки в порушення вимог Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови від 26 жовтня 2022 року, головний державний виконавець Назаровець А. Т. не прийняв та не вніс до автоматизованої системи виконавчого провадження постанову про прийняття виконавчого провадження № НОМЕР_1 до свого провадження.
 
З огляду на те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 не було прийняте до провадження постановою головного державного виконавця Назаровця А. Т., то всі інші виконавчі дії та процесуальні рішення цього виконавця у даному виконавчому провадження є незаконними. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2024 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.
 
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2023 року у справі № 175/2496/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, а також - не дослідили зібрані у справі докази.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою ВерховногоСуду у складіколегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
 
30 травня 2024 року справа № 175/7600/23 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою ВерховногоСуду у складіколегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга Міністерства юстиції України мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що в скарзі ОСОБА_1 не зазначив, як саме постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 жовтня 2022 року, яку він оскаржує, порушує його права та яким чином порушене, на його думку право, буде відновлене скасуванням зазначеної постанови, адже виконавче провадження закінчене з підстав фактичного виконання вимог виконавчого документа на користь скаржника, що останнім не заперечується. 
 
Міністерство юстиції України вважає, що відсутність порушення прав та законних інтересів заявника є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволенні його скарги.
 
При передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби на підставі письмового доручення начальника цього відділу, автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено технічної можливості для винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання. Тому така постанова не приймалася державним виконавцем в силу заборони виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі виконавчого провадження.
 
Крім того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 травня 2023 року № 1822/5 внесено зміни до абзацу восьмого пункту 5 розділу V Інструкції № 512/5 та наразі не передбачено винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання при передачі від одного державного виконавця до іншого.
 
Таким чином, доводи скарги  ОСОБА_1 щодо прийняття постанови неповноважною посадовою особою не можуть бути підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення, оскільки виконавче провадження прийнято державним виконавцем згідно з дорученням в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т. І.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2024 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення місцевого суду є законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, тому підстави для його скасування відсутні. 
 
В суді першої інстанції Міністерство юстиції України не брало участі в цій справі та оскаржуваною ухвалою місцевого суду не вирішувалися питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Крім того, Міністерство юстиції України не зверталося із заявою чи клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Тому, з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування статей 352, 354, 357, 358, 376 ЦПК України, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року про поновлення Міністерству юстиції України строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, а також постанова цього суду від 28 лютого 2024 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення на підставі виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року № 175/2496/19-ц про: зобов`язання директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції УкраїниВоробйова О. В. або іншої посадової особи, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року на постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І. І. від 23 червня 2017 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 
 
13 серпня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
 
У зв`язку із звільненням із займаної посади головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О. С., на підставі доручення в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т. І. від 07 червня 2022 року № 2 виконавче провадження № НОМЕР_1 передано для подальшого виконання головному державному виконавцю Назаровцю А. Т.
 
26 жовтня 2022 року головний державний виконавець Назаровець А. Т. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.19-20).
 
11 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до заступника директора Департаменту - начальника відділу Нещадима І. С. зі скаргою на постанову головного державного виконавця Назаровця А. Т. від 26 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки вказане виконавче провадження не приймалося до провадження відповідною постановою (а.с.21-22).
 
За результатами розгляду вищевказаної скарги ОСОБА_1 заступником директора Департаменту - начальником відділу Нещадимом І. С. прийнято постанову від 31 серпня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якій зазначено, що при передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби на підставі письмового доручення начальника цього відділу, автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено технічної можливості для винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання (а.с.17-18).
 
15 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу Назаровця А. Т. від 26 жовтня 2022 року до в.о. директора Департаменту ДВС Вишневського Ю. А. (а.с.23-27).
 
За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року в.о. директора Департаменту ДВСВишневський Ю. А. прийняв постанову від 10 жовтня 2023 року про результати перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якій зазначив, що передача виконавчого провадження між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову. При цьому, технічна можливість винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з передачею виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби, автоматизованою системою виконавчого провадження не було передбачено (а.с.13-15).
 
2.   Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга Міністерства юстиції Українине підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91).
 
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
 
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
 
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та успосіб, що передбаченіКонституцією та законамиУкраїни.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
 
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.
 
Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України (частина четверта статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (прийняття оскаржуваної постанови від 26 жовтня 2022 року), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами .
 
В пункті 5 розділу V Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця. Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.
 
Відповідно до пунктів 2-4 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавцем до автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня (абзац перший частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Встановивши, що всупереч вимогам пункту 5 розділу V Інструкції № 512/5 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, головний державний виконавець Назаровець А. Т. не приймав відповідну постанову про прийняття від іншого державного виконавця виконавче провадження № НОМЕР_1, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що всі виконавчі дії та процесуальні рішення головного державного виконавця Назаровця А. Т. у даному виконавчому провадження є незаконними, а скарга ОСОБА_1 - обґрунтованою.
 
Доводи касаційної скарги про те, що в скарзі ОСОБА_1 не зазначив, як саме постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 жовтня 2022 року, яку він оскаржує, порушує його права та яким чином порушене, на його думку право, буде відновлене скасуванням зазначеної постанови, адже виконавче провадження закінчене, є необґрунтованими та суперечать вищенаведеним положенням частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», статті 447 ЦПК України, відповідно до яких  ОСОБА_1 як стягувач у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 скористався своїм правом на оскарження постанов державного виконавця та посадових осіб органу державної виконавчої служби.
 
Крім того, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 травня 2023 року № 1822/5 внесено зміни до абзацу восьмого пункту 5 розділу V Інструкції № 512/5 та наразі не передбачено винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання при передачі від одного державного виконавця до іншого, є безпідставними, оскільки на час виникнення спірних правовідносин (прийняття оскаржуваної постанови від 26 жовтня 2022 року) зазначені зміни не набули чинності і прийняття виконавчого провадження до виконання від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби мало відбуватися з винесенням відповідної постанови державного виконавця. 
 
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2023 року у справі № 175/2496/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19 не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.  
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів. 
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Що стосується доводів  ОСОБА_1 , викладених у відзиві на касаційну скаргу та в поданому 20 травня 2024 року до Верховного Суду клопотанні про врахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування статей 352, 354, 357, 358, 376 ЦПК України та наявності підстав для скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року про відкриття апеляційного провадження і постанови цього суду від 28 лютого 2024 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження, то вказані доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки  ОСОБА_1 не подавав касаційну скаргу на судові рішення в цій справі, а згідно з положеннями вищенаведеної статті 400 ЦПК України при перегляді судових рішень в касаційному порядку суд касаційної інстанції обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович