16.09.24
22-ц/812/1074/24
Єдиний унікальний номер судової справи 479/1072/23
Номер провадження 22-ц/812/1074/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

16 вересня 2024 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

за участі: 
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Манжос Ігорем Миколайовичем, рішення, яке ухвалено Кривоозерським районним судом Миколаївської області 23 травня 2024 року під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 липня 2013 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 за майбутній продаж житлового будинку з господарськими побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , авансовий платіж в сумі 2 000 доларів США.
На підтвердження передачі авансового платежу та узгодження укладення майбутнього договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побутовими будівлями відповідач видав ОСОБА_1 розписку від 16 липня 2013 року.
Проте ОСОБА_3 порушив зобов`язання з майбутнього укладення договору купівлі-продажу, та ні попереднього, ні основного договору купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 суму авансового платежу в розмірі 73 137 грн., що відповідно офіційного курсу НБУ на момент звернення до суду складає 2 000 доларів США.
У вересні 2023 року позивач та відповідач звернулись до районного суду зі спільною заявою в якій просили затвердити між ними мирову угоду на таких умовах:
1. За цією мировою угодою припиняється право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
2. Припиняється право вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн., за житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями.
3. ОСОБА_3 визнає факт отримання авансового платежу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн. за проданий житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та пропонує погасити не повернутий авансовий платіж шляхом передачі ОСОБА_1 належного йому нерухомого майна у власність, а саме житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за умови виплати з урахуванням отриманого авансу, повної вартості нерухомого майна, що згідно висновку про вартість об`єкта майна від 09 серпня 2023 року складає 138 200 грн.
4. Сторони визнають оціночну вартість житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, відповідно до звіту складеного ФОП ОСОБА_4 від 09 серпня 2023 року.
5. Сторони дійшли згоди, що в порядку укладення мирової угоди, ОСОБА_3 , отримує від ОСОБА_1 , грошові кошти у готівковій формі в розмірі 65 063 грн., що складає повну вартість житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням отриманого авансу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн.
6. ОСОБА_3 підтверджує своїм підписом в даній мировій угоді факту отримання від ОСОБА_1 виплату грошових коштів повної вартості нерухомого майна з урахуванням отриманого авансу, в розмірі 65 063 грн., а всього 138 200 грн., що еквівалентно 3 779.21 доларів США за курсом НБУ.
7. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
8. Припинити право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
9. ОСОБА_1 на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
10. Кожна із сторін судові витрати по даній справі несе самостійно.
11. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.
12. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.
13. Сторони заявляють, що їм (сторонам цієї мирової угоди) зрозуміло, що у разі визнання судом цієї мирової угоди, провадження у цій справі закривається і призводить до неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом, а саме, що повторне звернення до суду будь-якою із сторін з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ст.256 ЦПК України в чинній редакції).
Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2024 року в затверджені мирової угоди, підписаної та укладеної 25 вересня 2023 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з другої сторони, відмовлено.
Ухвала районного суду обґрунтована тим, що умови мирової угоди є не виконуваними через відсутність документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №342605718 від 12 серпня 2023 року, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відомості відсутні.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму авансового платежу у розмірі 73 137 грн., що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 2 000 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.
Рішення районного суду обґрунтовано тим, що як встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, відповідно до розписки від 16 липня 2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 2 000 доларів США авансу як частину оплати за продаж нерухомого майна, договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, а тому авансовий платіж повинен бути повернутий позивачу в тому розмірі, в якому він передавався 16 липня 2013 року. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Манжос І.М., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив задовольнити спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, визнати рішення районного суду нечинним та затвердити мирову угоду від 25 вересня 2023 року.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що районний суд безпідставно відмовив у затверджені мирової угоди між сторонами.
В частині обґрунтованості пред`явлених позовних вимог про стягнення коштів рішення суду не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається апеляційний судом.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що 16 липня 2013 року ОСОБА_3 склав розписку, відповідно до змісту якої він у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 2 000 доларів за будинок АДРЕСА_1 (а.с.7).
Оскільки договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку в подальшому між сторонами укладено не було, то ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Факт передачі грошей відповідач в суді першої інстанції не заперечував.
У вересні 2023 року позивач та відповідач звернулись до районного суду зі спільною заявою в якій просили затвердити між ними мирову угоду на таких умовах:
1. За цією мировою угодою припиняється право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
2. Припиняється право вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн. за житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями.
3. ОСОБА_3 визнає факт отримання авансового платежу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн. за проданий житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та пропонує погасити не повернутий авансовий платіж шляхом передачі ОСОБА_1 належного йому нерухомого майна у власність, а саме житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за умови виплати з урахуванням отриманого авансу, повної вартості нерухомого майна, що згідно висновку про вартість об`єкта майна від 09 серпня 2023 року складає 138 200 грн.
4. Сторони визнають оціночну вартість житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, відповідно до звіту складеного ФОП ОСОБА_4 від 09 серпня 2023 року.
5. Сторони дійшли згоди, що в порядку укладення мирової угоди, ОСОБА_3 отримує від ОСОБА_1 грошові кошти у готівковій формі в розмірі 65 063 грн., що складає повну вартість житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням отриманого авансу в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає на момент звернення до суду 73 137 грн.
6. ОСОБА_3 підтверджує своїм підписом в даній мировій угоді факту отримання від ОСОБА_1 виплату грошових коштів повної вартості нерухомого майна з урахуванням отриманого авансу, в розмірі 65 063 грн., а всього 138 200 грн., що еквівалентно 3 779.21 доларів США за курсом НБУ.
7. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
8. Припинити право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
9. ОСОБА_1 на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
10. Кожна із сторін судові витрати по даній справі несе самостійно.
11. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.
12. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.
13. Сторони заявляють, що їм (сторонам цієї мирової угоди) зрозуміло, що у разі визнання судом цієї мирової угоди, провадження у цій справі закривається і призводить до неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом, а саме, що повторне звернення до суду будь-якою із сторін з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ст.256 ЦПК України в чинній редакції).
Згідно ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:
1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Таким чином, виходячи із змісту ст.207 ЦПК України, укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права. 
Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.
Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.
Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. 
Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).
Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.
Встановивши, що предметом позовної заяви є стягнення на користь позивача коштів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону та не можуть бути виконанні.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими в ухвалі від 01 серпня 2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30 травня 2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.
Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення грошових коштів, отриманих на підставі розписки за майбутній продаж будинку та саме наведені обставини визначили предмет спору, відносно якого і була висунута позовна вимога. Питання щодо визнання права власності на нерухоме майно не було предметом розгляду суду, тому не має правових підстав для затвердження мирової угоди, що фактично правильно констатував і суд першої інстанції. 
Також, судом першої інстанції було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Разом з тим, вказані обставини сторонами не оскаржуються. 
Аргументи апеляційної скарги щодо сплати позивачем продавцю грошових коштів в повному обсязі за вищевказаний житловий будинок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане не стосується предмету спору у даній справі та під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не змінював своїх позовних вимог.
Інші доводи апелційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача із висновками райнного суду в частині відмови у затвердженні мирової угоди та містять посилання на обставини, які були дослідженні і оцінені судом й висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Манжос І.М., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Манжос Ігорем Миколайовичем – залишити без задоволення.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                В.В. Коломієць

       Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення
складено 18 вересня 2024 року