ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 442/8627/21
провадження № 51-6893 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду(далі - Суд) у складі:
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                     ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засуджених на вирок Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року стосовно 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродження та жителя  
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, частинами 1, 2, 3 ст. 309, частинами 2, 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 1 ст. 317 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродження та жителя  
АДРЕСА_2 ),
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 313 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області вироком від 29 березня 2023 року засудив: 
ОСОБА_6 за:
- ч. 1 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 2 ст. 311 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-ч. 3 ст. 311 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного йому майна;
- ч. 2 ст. 313 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- ч. 1 ст. 317 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
на підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного йому майна;
на підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК; 
ОСОБА_8 за: 
- ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 2 ст. 313 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
на підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
на підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК. 
Вирішив питання щодо процесуальних витрат і долі речових доказів.
31 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання і ухвалив новий вирок, за яким призначив покарання:
ОСОБА_6 за:
- ч. 1 ст. 307 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 1 ст. 309 КК - у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 309 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 309 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 2 ст. 311 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-ч. 3 ст. 311 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного йому майна;
- ч. 2 ст. 313 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- ч. 1 ст. 317 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
на підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією належного йому майна;
ОСОБА_8 за: 
- ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 313 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
на підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Речові докази: системний блок «Zotac», мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7» повернув ОСОБА_6 ; мобільний телефон «HUAWEI CAM-L21» - ОСОБА_8 .
У решті судове рішення залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_6 : 
- за попередньою змовою з невстановленою особою незаконно придбав з метою використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну прекурсор фенілнітропропен: в грудні 2020 року - масою 0,3103 г, в березні 2021 року повторно - масою 2,4235 г, що є великим розміром;
- у невстановлений час незаконно, повторно, придбав з метою використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну прекурсор фенілнітропропен, масою 1592,9561 г, що є особливо великим розміром;
- у період 2020 року - лютий 2021 року незаконно виготовив та переслав з метою збуту, а також незаконно збув психотропну речовину амфетамін, масою 0,8836 г;
- у невстановлений час незаконно придбав особливо небезпечний наркотичні засоби канабіс, масою 423,6815 г, смолу канабісу, масою 18,8457 г, психотропну речовину амефетамін, масою 4,9876 г, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА, масою 37,422 г, що є особливо великим розміром, та зберігав їх без мети збуту до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час обшуку 10-11 травня 2021 року;
- у період 2020 року - 10 травня 2021 року за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 - організував місце для незаконного виготовлення психотропної речовини амфетаміну та в подальшому почав утримувати його шляхом охорони й підтримування в ньому порядку;
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 :
- у період 2020 року- травень 2021 року, за попередньою змовою, незаконно виготовили та зберігали обладнання, призначене для виготовлення психотропної речовин амфетаміну; незаконно виготовили та зберігали без мети збуту психотропну речовину амфетамін, масою 115,057 г, що є особливо великим розміром.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погодившись із вироком суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам його підзахисних внаслідок суворості, просив його змінити, застосувати до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 положення ст. 75 КК. Свої вимоги захисник мотивував тим, що суд апеляційної інстанції: 
- при призначенні обвинуваченим остаточного покарання не врахував належним чином обставини вчинення ними кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, а також дані, що характеризують особи його підзахисних та дають підстави для застосування положення ст. 75 КК; 
- безпідставно не зважив на досудову доповідь органу пробації;
- застосовуючи принцип часткового складання при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання, за наявності менш суворого покарання у виді обмеження волі та більш суворого у виді позбавлення волі, не послався на норму ст. 72 КК;
- безпідставно призначив ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 311 КК додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки було не встановлено мети збуту, тобто корисливого мотиву;
- допустив неточності в мотивувальній частині вироку, зазначивши про те, що ОСОБА_8 визнав свою вину у викраденні майна, в чому він органом досудового розслідування не обвинувачувався.
            Засуджений ОСОБА_8 , не погодившись із вироком суду апеляційної інстанції з підстав його незаконності та необґрунтованості, подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивував тим, що суд апеляційної інстанції: 
- не врахував його належної процесуальної поведінки як під час досудового розслідування, так і після вчинення ним кримінальних правопорушень;
- не спростував висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства;
- допустив неточності в мотивувальній частині вироку, а саме зазначив про те, що ОСОБА_8 визнав свою вину у викраденні майна, в чому він не обвинувачувався.
Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі, яка за своїм змістом є аналогічною змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_8 , просив скасувати вирок суду апеляційної інстанції з підстав його незаконності та необґрунтованості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
До початку касаційного розгляду від засудженого ОСОБА_6 надійшла заява про відмову від своєї касаційної скарги та від касаційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині, що стосується його інтересів. Від захисника ОСОБА_7 також надійшла заява про відмову від своєї касаційної скарги в частині, що стосується ОСОБА_6 , за погодженням з останнім.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав подані ним заяви про відмову від своєї касаційної скарги та від касаційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині, що стосується його інтересів, просив задовольнити касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах останнього.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив залишити оскаржуване судове рішення стосовно ОСОБА_8 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 432 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмова від касаційної скарги, зміна і доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями статті 403 цього Кодексу.
Вимогами ст. 403 КПК встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження (ч. 2 ст. 403 КПК).
Колегія суддів, з урахуванням поданих засудженим ОСОБА_6 заяв про відмову від поданої ним касаційної скарги та від касаційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині, що стосуються його інтересів, заяви захисника ОСОБА_7  про відмову від своєї касаційної скарги в частині, що стосується ОСОБА_6 , за погодженням з останнім,приймає їхні відмови, проте з огляду на те, що вирок Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року оскаржено в касаційному порядку іншими учасниками, не вбачає підстав для закриття касаційного провадження та здійснює подальший касаційний розгляд за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього.
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 313 КК в касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі
В касаційних скаргах захисник та засуджений ОСОБА_8 ставлять питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості.
Колегія суддів не погоджується з цими доводами касаційних скарг з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області вироком від 29 березня 2023 року засудив ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 313, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК. 
Прокурор, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через безпідставне, на його думку, застосування положень ст. 75 КК, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 313, ст. 70 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
31 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд частково задовольнив апеляційні вимоги прокурора, скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив обвинуваченому покарання за: ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 2 ст. 313 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
При цьому суд апеляційної інстанції вказав на те, що місцевий суд, застосовуючи положення ст. 75 КК, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Водночас суд апеляційної інстанції,обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, обставини, характер їх вчинення, його суспільну небезпечність та роль у вчинених злочинах, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що його пом`якшують, дані про особу обвинуваченого.
Також суд апеляційної інстанції, взявши до уваги те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також те, що він  є особою молодого віку, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дійшов висновку про можливість пом`якшити призначене обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та не знайшов підстав для застосування ст. 75 КК, переконливо мотивувавши своє рішення в цій частині.
Щодо доводів захисника про зміну судового рішення та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, то колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів касаційного суду зважає на встановлені судами дані про його особу, які, до того ж, вже були враховані судом апеляційної інстанції при застосуванні положень ст. 69 КК.
Проте, на думку колегії суддів, зазначені дані про особу з огляду на тяжкість вчиненого злочину й обставини справи не свідчать про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування призначеного покарання. Відтак підстави, передбачені ст. 438 КПК, для зміни вироку суду апеляційної інстанції не встановлені.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що призначене ОСОБА_8 судом апеляційної інстанції покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, захисник у касаційній скарзі не навів переконливих доводів щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 судом апеляційної інстанції покарання саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість з огляду на зміст положень ст. 414 КПК.
Щодо доводів касаційних скарг про неврахування судом апеляційної інстанції при призначенні покарання висновку органу пробації, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки за змістом статей 314, 314-1 КПК досудова доповідь представника персоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання та має виключно рекомендаційний характер, суд може її врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень.
Водночас колегія суддів зважає на доводи касаційних скарг сторони захисту про допущення судом апеляційної інстанції неточності в мотивувальній частині вироку, а саме про визнання ОСОБА_8 своєї вини у викраденні майна, в чому він не обвинувачувався, проте визнає це технічною опискою, яка не спростовує зроблених висновків й загалом не впливає на об`єктивність і правильність ухваленого судом апеляційної інстанції вироку. 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
Підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_8 та захисника не має.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.
            Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3