ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №333/5142/23                                 Головуючий в 1 інст. Піх Ю.Р.
Провадження №33/807/402/24                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду                      м. Запоріжжя від 30 січня 2024 р., якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За ч. 2 ст. 126 КУпАП провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 08.06.2023 року водій ОСОБА_1 о 20 год. 42 хв., рухався по вул. Чумаченко, б. 25-г, в м. Запоріжжі, керував автомобілем Ford Scorpio, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, 08.06.2023 р., водій  ОСОБА_1  о 20 год. 42 хв. рухався по вул. Чумаченко, б. 25-г в м. Запоріжжі, керував автомобілем Ford Scorpio, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , стосовно якого встановлено тимчасове обмеження в праві керування транспортним засобом, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Постановою Комунарського районного суду від 26.06.2023 року, вищевказані адміністративні провадження об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер 333/5142/23 (номер провадження 3/333/25/24).
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП. За ч. 2 ст. 126 КУпАП провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушенні вимоги КУпАП, що свідчать про явну незаконність постановленого судового рішення.
Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, зокрема ст. 268 КУпАП суд не повідомив його належним чином про день, час та місце розгляду справи. Жодних судових повісток за місцем його фактичного мешкання не надходило. У будь який інший спосіб про розгляд справи він не повідомлявся, що свідчить про формальний підхід суду до виконання вимог законодавства. Про існування оскаржуваної постанови дізнався 12 березня 2024 року від свого захисника, до якого звернувся за правовою допомогою в іншій справі.
Звертає увагу суду, що фабула викладена в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи та є необґрунтованою. Підкреслює, що відносно нього ніколи не встановлювалось жодного тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами.
Жодного підтвердження наведених обставин, в частинні тимчасового обмеження його в праві керування транспортними засобами, матеріалами справи не підтверджено. Наведені обставини залишись поза увагою суду першої інстанції. Отже вважає, що обвинувачення в цій частині є незаконним та безпідставним.
Вважає, оскільки розгляд даної справи відбувся з порушеннями норм процесуального права, постанова суду не може вважатися законною та обґрунтованою, а отже підлягає скасуванню.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року скасувати. Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено. 
Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень ОСОБА_1 з приводу розгляду справи за його відсутністю та не отримання ним копії оскаржуваної постанови суду.
Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що ОСОБА_1 за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню. 
Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, наявність заяви від адвоката Патяка А.С. про припинення дії договору про надання ним правової допомоги ОСОБА_1 та розгляд справи за його відсутністю, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останніх, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень за обставин зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення серії ААБ №282917 та ААБ № 282916 від 6 червня 2023 року підтверджується: 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6820» не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 4);
- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 6 червня 2023 р., згідно якого у ОСОБА_1 працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), огляд за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820» не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 5);
- відомостями з інформаційної системи адмінпрактика (а.с. 8, 20);
- довідкою інспектора Вз2 Р2 Б4 УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції ст. лейтенанта поліції А. Фоменка, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має повторність за ст. 126 КУпАП (постанова БАБ № 623368 від 5 березня 2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. (а.с. 19);
- відеозаписом події (а.с. 21).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя апеляційного суду виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції у зв`язку з неявкою в судові засідання ОСОБА_1 тричі відкладав розгляд справи. Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений у встановленому законом порядку, однак про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не від нього надходило.
Аналогічна ситуація сталась і в апеляційному суді, оскільки судові повістки, надіслані за адресою, яка вказана в апеляційній скарзі самим ОСОБА_1 , повернуті до апеляційного суду через закінчення строку зберігання на поштовому відділенні. 
Сам по собі факт розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового засідання, проте останній в судові засідання як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду жодного разу не з`явися. 
Приймаючи до уваги, що законом передбачені певні строки притягнення до адміністративної відповідальності, поведінку ОСОБА_1 щодо його не явки до суду, суд першої інстанції розцінив, як намагання затягнути процес з метою уникнення від відповідальності, тому розглянув справу 30 січня 2024 року без участі ОСОБА_1 та за відсутності беззаперечних чи вагомих обставин для відкладення розгляду справи.
З таким висновком судді погоджується і апеляційний суд, оскільки сукупність зазначених обставин, викликає обґрунтовані сумніви в добросовісності користування ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.
Апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, виклику його та його захисника до суду апеляційної інстанції, але він так і не скористався таким правом. 
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги з приводу того, що матеріалами справи не підтверджено факту тимчасового обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортними засобами, а фабула, викладена в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, суддя апеляційного суду приходить до наступних висновків.
Так, в матеріалах даного провадження містяться завірені належним чином копія постанови серії БАБ № 623368 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. З даної постанови випливає, що ОСОБА_1 5 березня 2023 року в с. Ростуще керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом. Аналогічні відомості також відображені в таблиці з інформаційної системи «Адмінпрактика» та довідці інспектора Вз2 Р2 Б4 УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції ст. лейтенанта поліції А. Фоменка, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має повторність за ст. 126 КУпАП (постанова БАБ № 623368 від 5 березня 2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Разом із цим, дослідженим при апеляційному перегляді справи відеозаписом події підтверджується, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував та обізнаний про складання відносно нього постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 
З наведеного слідує, що відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються доказами, які є належними, допустимими, що узгоджуються між собою, відповідають фактичним обставинам справи та у своїй сукупності підтверджують беззаперечний факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Також, відповідаючи на інші доводи апеляційної скарги, суд зауважує на наступному.
Так, диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, зокрема відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, зокрема огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
При цьому, за положеннями ч. 3 ст. 266 КУпАП проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувається на місці зупинки водія і лише у разі його відмови від проходження такого огляду або у випадку незгоди з отриманими результатами цей огляд може бути проведений у закладі охорони здоров`я.
Слід зауважити на вимогах п. 2.5 ПДР України, згідно яких на водія покладається обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану, зокрема алкогольного сп`яніння.
Із відеозапису події вбачається, що працівниками поліції був зупинений водій автомобіля ОСОБА_1 , який мав очевидні візуальні ознаки сп`яніння, що було і означено працівниками поліції. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у лікаря нарколога водій відповів відмовою.
Отже, факт відмови водія ОСОБА_1 було зафіксовано на технічний носій, що узгоджується із положеннями ст. 266 КУпАП. 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Отже, сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_1 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушеннях, передбачених ч.5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33, 36, 38 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які стосується безпеки дорожнього руху і є грубими та врахувавши строки накладення адміністративного стягнення.
У рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 333/5142/23