УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

29 липня 2024 року 
м. Київ

справа №620/1058/24
адміністративне провадження № К/990/28891/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Cтародуба О.П., Стеценка С.Г.,
перевіривши   касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову   Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року   (колегія у складі: головуючого - судді Ключковича В.Ю., суддів Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.)
у справі № 620/1058/24
за позовом     ОСОБА_1 
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про      визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( далі - ГУ ПФ України в Чернігівській області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати протокол від 18 грудня 2023 року № 111, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 23 лютого 2023 року.
Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 28 березня 2024 року задовольнив позов частково. А саме:
- визнав протиправним та скасував протокол Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18 грудня 2023 року № 111 , яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язав ГУ ПФ України в Чернігівській області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду, та прийняти відповідне рішення;
- в іншій частині позовних вимог відмовив.
Надалі Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 червня 2024 року, задовольнивши апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Чернігівській області, скасував зазначене рішення суду першої інстанції від 28 березня 2024 та прийняв нове - про відмову у задоволенні позову.
25 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій останній, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову   Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року та залишити в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року.
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України й те, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції від 28 березня 2024 року застосував положення Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393   (далі - Порядок № 393), без урахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року у справі       № 480/4241/18, від 05 жовтня 2023 року у справі № 300/5663/21;  вважає, що сформована за період з 11 листопада 2005 року по 03 липня 2015 року пільгова вислуга має бути зарахована до його календарної вислуги років служби в поліції для вирішення питання про призначення йому пенсії за вислугу років.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ця справа має для нього виняткове значення.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 20 частини першої   статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктом 3 частини шостої   статті 12 КАС України   для цілей цього   Кодексу   справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У цій справі оскаржується рішення територіального органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з причини відсутності необхідної календарної вислуги років.
Чернігівський окружний адміністративний суд в ухвалі від 30 січня 2024 року про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України   не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього   Кодексу   позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У контексті наведеного Суд зауважує, що вжите ж законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених   Конституцією України   тощо.
В той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Проаналізувавши наведені у касаційній скарзі обгрунтування, Суд вважає, що останні не є прийнятними в розумінні приписів підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2023 року у справі № 120/3350/23 сформулював висновок у подібних правовідносинах щодо застосування статей   12,   17,   17-1 Закону № 2262-XII, підпункту «а» пункту 3 Порядку № 393 у редакції   Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119   про те, що:
« Приписами пункту «а» частини першої   статті 12 Закону № 2262-XII   передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.01.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Відповідно до   статті 17-1 Закону № 2262-XII   порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим   Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
редакція Порядку № 393 до внесення змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах       для призначення пенсії       за вислугу років за   Законом № 2262-ХІІ. Натомість, новою редакцією пункту 3 Порядку № 393 передбачено зарахування останньої тільки       для визначення розміру пенсії. З огляду на це, Суд доходить висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за   Законом № 2262-ХІІ   календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін   постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.
Враховуючи те, що станом на дату звернення позивача (13.02.2023) із заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для призначення пенсії за вислугу років за   Законом № 2262-ХІІ   діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, суди першої та апеляційної інстанції дійшли необґрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби у підрозділі Державної прикордонної служби, до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.».
Вказана правова позиція щодо застосування норм прав у подібних спірних відносинах наведена також й у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22 та від 18 жовтня 2023 року у справі № 360/17/23.
Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року відповідно до такого висновку Верховного Суду, та виходив з того, що за приписами   статті 17 Закону №   2262-XII    при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим   Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за   Законом №   2262-XII   і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу періоду проходження військової служби в пільговому обчисленні до календарної вислуги років. Судом встановлено, що стаж служби в поліції позивача на день звільнення (23 лютого 2023 року) становив 22 роки 06 місяців 08 днів, вислуга років служби в поліції для призначення пенсії - 22 роки 06 місяців 08 днів, на пільгових умовах (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 05 років 04 місяці 06 днів. Таким чином, оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то підстави для задоволення вимог позивача щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 вищезазначеного   Закону   - відсутні.
У свою чергу позивач не обґрунтовує необхідність відступу від наведених вище висновків Верховного Суду щодо застосування норм права. Посилання ж позивача на постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, від 05 жовтня 2023 року у справі № 300/5663/21 Суд вважає помилковим, оскільки викладений у них висновок сформований щодо застосування пункту «а»   статті 12 Закону № 2262-ХІІ   у співвідношенні до Порядку № 393 в його попередній редакції, яка вже не діяла на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах поліції (лютий 2023 рік).
Згідно з пунктом 1 частини першої   статті 333 КАС України   суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями   328,   333,   359 КАС України, Верховний Суд,-
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі № 620/1058/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб

Суддя                                                                                                              С.Г. Стеценко