ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/891/24	Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І. 	
Провадження № 22-ц/817/745/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 598/891/24 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія”, інтереси якої представляє ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2024 року, ухваленого суддею Левківим А.І., повний текст якого складено 18 червня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія” про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:
у квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія” про стягнення за період з 04 січня 2022 року по 03 березня 2022 року пені, з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 53305,25 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 3597,73 грн, інфляційні витрати у розмірі 20195,08 грн, а всього 77098,06 грн, а також 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову посилається на те, що 16 травня 2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався автодорогою Домаково-Ковель-Требляче, на 295 км + 100 м, що біля с. Колодно Тернопільського (колишнього Збаразького) району Тернопільської області, з`їхав з дороги в кювет та перекинувся. Внаслідок цієї ДТП пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 булла застрахована у ПрАТ «УПСК», згідно полісу № АР9049648. 01 жовтня 2021 року на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 72000 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ-ї групи інвалідності. 20 грудня 2021 року ПрАТ «УПСК» листом повідомила, що рішення щодо виплати буде прийнято після отримання рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП. 10 січня 2022 року на адресу ПрАТ «УПСК» було надіслано заяву про долучення документів та збільшено суму страхового відшкодування у розмірі витрат на лікування в сумі 3909,95 грн. Загальна сума страхового відшкодування склала 79705,45 грн. Надалі позивач звернувся до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування. В ході розгляду справи, а саме 04 жовтня 2023 року на рахунок позивача надійшло 75600 грн. страхового відшкодування. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2373,63 грн, три відсотки річних у розмірі 366,61 грн, інфляційні втрати у розмірі 982,80 грн, а всього разом 3723,04 грн. Штрафні санкції (пені, три відсотки річних та інфляційні витрати) були стягнені за період з 04 січня 2022 року на 03 березня 2022 року. Враховуючи наведене, на підставі п. 36,5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача пеню, три відсотки річних та інфляційні витрати за період з 04 березня 2022 року по 03 жовтня 2023 року, виходячи з суми 75600 грн., що становить 77098,06 грн.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 77098,06 грн. 
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь держави 1211,20 грн судового збору.
       В апеляційній скарзі представник ПрАТ “Українська пожежно-страхова компанія” - Дяченко В.О. просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2024 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що вимоги нового позову ОСОБА_2 , у стягненні пені, 3 % річних та інфляційного збільшення (витрат) за період з 04.03.2022 року по 24.11.2022 року вже були предметом розгляду суду у справі № 598/112/22 і рішенням суду від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову за цей період вже було відмовлено. Позивач, у свою чергу, у зв`язку із пропуском процесуального строку на підставі ст. ст. 49, 257 ЦПК України, не заявляв клопотань про залишення цих вимог без розгляду, наполягаючи на їх задоволенні. Зазначене рішення суду не оскаржувалося.
Тому під час розгляду справи за другим позовом ОСОБА_2 (справа № 598/891/24) Збаразький районний суд Тернопільської області не мав підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до статті 255 ЦПК України провадження по справі у цій частині мало бути закритим. А відтак сума до стягнення, за наявності підстав для такого стягнення мала б складати лише 36708,67 грн.
Крім цього, звертають увагу на те, що на час звернення ОСОБА_2 з позовами до ПрАТ “УПСК” обставини, за яких було травмовано ОСОБА_2 перебували на розгляді у кримінальному провадженні. Жодного доказу того, що таке кримінальне провадження завершене до судів ні за першим, ні за другим позовом надано не було. ПрАТ “УПСК” повідомляла ОСОБА_2 про припинення перебігу 90-денного строку і це визнається в рішеннях обох судів, що за першим, що за другим позовом. Тому вина ПрАТ “УПСК” у простроченні виплати відсутня, бо товариство діяло відповідно до норм Закону України “Про ОСЦПВВНТЗ”.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Ільків М.М. подав відзив на апеляційну скаргу представника ПрАТ “Українська пожежно-страхова компанія” - Дяченко В.О., у якому зазначив, що твердження відповідача про те, що суд відмовив у задоволені заяв про збільшення позовних вимог з фактичних підстав, є недоречним, адже суд навіть не приймав до розгляду заяви, подані поза межами процесуального строку.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що відповідно до вимог статті 36.2 Закону України “Про ОСЦПВВНТЗ” якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Проте, як відомо, кримінальне провадження здійснюється з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. У цивільно-правових відносинах із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, присутня презумпція вини.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Судом встановлено, що 17 травня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України за фактом того, що 16 травня 2021 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався автодорогою Домаково-Ковель-Требляче, на 295 км + 100 м, біля с. Колодно Тернопільського (колишнього Збаразького) району Тернопільської області, з`їхав з дороги в кювет та перекинувся, внаслідок чого водій та п`ять пасажирів отримали тілесні ушкодження.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16 травня 2021 року пасажир ОСОБА_2 - позивач по справі, отримав тілесні ушкодження опорно-рухового апарату.
Згідно із полісом АР 9049648 обов`язкового страхування, діючого станом на 16 травня 2021 року, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» забезпечила транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим ОСОБА_2 
01 жовтня 2021 року позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 75600,00 грн.
04 жовтня 2023 року відповідач перерахував на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 75600.00 грн. шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності встановленої третьою групою інвалідності та моральної шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією № 162224278 та показання представника позивача.
       Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2373,63 грн., три відсотки річних у розмірі 366,61 грн; інфляційні втрати у розмірі 982,80 грн, а всього разом 3723,04 грн, 7500 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 23-31).
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкції (пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат) з 04 січня 2022 року по 24 листопада 2022 року було відмовлено з тих підстав, що вони були збільшені після початку першого судового засідання, що не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду із даними вимогами, оскільки вони вирішені не були. 
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У п. 1.3 статті 3 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. 
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Як вбачається із матеріалів справи, 01 жовтня 2021 року позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, однак кошти були виплачені ОСОБА_2 лише 04 жовтня 2023 року. Рішенням Збаразького районного суду від 05.10.2023 у справі № 598/112/22 з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача було стягнуто пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати лише за період з 04 січня 2022 року по 03 березня 2022 року, оскільки під час розгляду даної справи позивач ОСОБА_2 25.07.2022, 05.10.2022 та 31.10.2022 звертався із заявами про збільшення позовних вимог і стягнення вказаних виплат включно по 24 листопада 2022 року, однак дані вимоги були залишені без розгляду, з огляду на те, що були подані поза межами процесуального строку.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно із статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Відповідно до норм статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 вказав, що за загальним правилом (стаття 126 ЦПК України) процесуальні документи, подані поза межами встановлених законом процесуальних строків на вчинення певних процесуальних дій, приймаються та розглядаються по суті за наявності підстав для поновлення строку; в іншому випадку така заява залишається без розгляду.
Залишення заяви без розгляду — це форма закінчення розгляду процесуального документу без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті у майбутньому.
Тому колегія суддів вважає надуманими доводи заявника про те, що вимоги позову ОСОБА_2 у стягненні пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 04.03.2022 року по 24.11.2022 року вже були предметом розгляду суду у справі № 598/112/22 і рішенням суду від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову за цей період вже було відмовлено, оскільки за вказаний період заяви позивача про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат залишені без розгляду з огляду на те, що були подані поза межами процесуального строку.
Також не заслуговують на увагу посилання заявника про те, що в позові ОСОБА_2 слід відмовити, в зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що кримінальне провадження щодо обставин ДТП за участі ОСОБА_2 завершене і тому перебіг строку виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
Крім цього, в матеріалах справи нема доказів, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомило позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку слід застосувати правову позицію, викладену у постанові ВС від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20, оскільки обставини є ідентичними, не заслуговує на увагу з огляду на те, що обставини, викладені у вказаному рішенні не є релевантними з обставинами даної справи, а саме те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не надала суду доказів з приводу повідомлення про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування до дати набрання рішенням у кримінальній справі.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія”, інтереси якої представляє ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2024 року — залишити без змін.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача, в межах ним понесених.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія”, інтереси якої представляє ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2024 року залишити без змін.
       Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача, в межах ним понесених.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         О.З. Костів

                                                                                       М.В. Хома