ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2024 року
м. Київ
справа № 751/4067/23
провадження № 51-721км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,                         
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
захисника                                                                ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2003 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у кримінальному провадженні щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Коблево Березанського району Миколаївської області, такого, що не має судимості, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану за обставин, детально викладених у вироку.
Так, Законом України від24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого було продовжено у подальшому відповідними Указами Президента України.
Як установив суд, ОСОБА_6 28 квітня 2023 року о 12 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля торгового місця № 15 на соціальному ринку, розташованому на АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, відкрито викрав належний ОСОБА_8 . повербанк, вартістю 579,50 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року зазначений вирок змінено. Виключено з його вступної та мотивувальної частини посилання на судимості ОСОБА_6 , посилання на необхідність застосування ст. 71 КК, а також кваліфікуючу ознаку скоєного злочину - вчинення кримінального правопорушення повторно. У решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить на підставі ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, скасувати постановлені щодо нього вирок від 15 вересня 2023 року та ухвалу від 29 січня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свою вимогу, скаржник указує на те, що оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на показаннях свідків, жоден з яких фактично не був очевидцем події, та з показань яких не убачається, що засуджений погрожував потерпілому, чи застосовував до нього фізичну силу. Автор скарги зазначає про те, що у справі був четвертий свідок, однак, попри наполягання ОСОБА_6 на допиті цього свідка, його не було допитано у судовому засіданні. Стверджує, що потерпілий добровільно віддав йому повербанк, оскільки він ( ОСОБА_6 ) пообіцяв розрахуватися з ним пізніше, а тому його дії містять ознаки шахрайства.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить з тих же підстав  скасувати постановлені щодо його підзахисного судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог захисник також зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки достовірно не бачили як сталася подія, не бачили погроз з боку ОСОБА_6 , або застосування ним фізичної сили до потерпілого, не чули змісту їх спілкування. На переконання  автора скарги у цьому кримінальному провадженні мали місце шахрайські дії, а тому дії ОСОБА_6 підлягали кваліфікації за ч. 1 ст. 190 КК.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції засуджений та його захисник підтримали подані ними скарги, прокурор заперечив проти їх задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони захисту, міркування прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.
У касаційних скаргах, за їх змістом, засуджений та його захисник, не погоджуються з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечують, по суті, достовірність фактичних даних, а також повноту судового розгляду, тоді як їх перевірки в силу закону (статті 433, 438 КПК) до повноважень суду касаційної інстанції не віднесено. 
Натомість, як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, перевіривши зібрані під час досудового розслідування фактичні дані, на підставі яких  ОСОБА_6  було пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК, суд з додержанням вимог ст. 23 КПК у вироку навів детальний аналіз усіх безпосередньо сприйнятих і досліджених під час судового розгляду доказів і, керуючись ст. 94 цього Кодексу, дав оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності у своїй сукупності та взаємозв`язку. 
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_6  і з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої останній,не оспорюючи факт заволодіння повербанком потерпілого, заперечив, що діяв з прямим умислом на відкрите викрадення майна. При цьому підтвердив, що сам взяв ОСОБА_9 з рук потерпілого, а коли повербанк опинився у його руках, потерпілий висунув вимогу заплатити за нього гроші, однак він (засуджений), сказавши, що сходить за грошима, розвернувся і пішов з базару, тримаючи повербанк у руках. Ствердив, що вони з потерпілим є знайомими і той віддав повербанк добровільно, його не зупиняв, і нічого не кричав йому у слід. Вважав, що його дії мають ознаки шахрайства й повинні кваліфікуватися за ч. 1 ст. 190 КК.
Дослідивши показання ОСОБА_6 , суд належним чином обґрунтував своє рішення про винуватість засудженого у вчиненні грабежу. Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та  ОСОБА_12 ; даних, що містяться у заяві ОСОБА_8 , протоколі огляду місця події, протоколах пред`явлення особи для впізнання, протоколах огляду речей і пред`явлення речей до впізнання та ілюстративних таблицях до них, протоколі проведення слідчого експерименту та відеозаписі до нього, протоколі зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, протоколі огляду документу, протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, постанові про уточнення анкетних даних, висновку експерта, зміст яких детально відображено у вироку. 
Так, за матеріалами кримінального провадження, у своїх показаннях суду потерпілий  ОСОБА_8 пояснив, що   ОСОБА_6 знав лише наглядно. У день події останній підходив до нього на базарі двічі: спочатку підійшов до його торгового місця зі своїм товаришем, цікавився наявністю повербанка, і, з`ясувавши ціну, сказав, що піде за грошима, через деякий час ОСОБА_6 повернувся й попросив показати згаданий портативний акумулятор та коли потерпілий дістав його й показав, тримаючи у руці, засуджений вихопив його. Він ( ОСОБА_8 ) сказав, що спочатку потрібно заплатити гроші, проте засуджений відповів, що йде до банкомату знімати кошти й пішов, не реагуючи на його (потерпілого) крики з вимогою повернутися. Оскільки біля його торгового місця залишився стояти товариш ОСОБА_6 (свідок ОСОБА_12 ), потерпілий почав вимагати зателефонувати засудженому, щоб той приніс кошти. Потім потерпілий забрав у  ОСОБА_12 милиці, за допомогою яких він пересувався, останній викликав поліцію, працівники котрої приїхали приблизно через 40  хвилин. ОСОБА_8 повідомив працівникам поліції про обставини викрадення його майна. Згодом поліцейські привезли затриманого ОСОБА_6 та повернули повербанк.
Зазначені потерпілим обставини щодо факту відкритого заволодіння його повербанком ОСОБА_6 , узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні. 
Зокрема, свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив, що як тільки повербанк опинився у  ОСОБА_6 , потерпілий висунув вимогу заплатити за нього гроші, на що засуджений відповів, що зараз будуть гроші і пішов, натомість ОСОБА_8 став кричати йому услід, щоб той повернувся. 
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що була недалеко від бутика потерпілого, на подію звернула увагу через крики ОСОБА_8 у бік ОСОБА_6 , який йшов на вихід з базару, щоб той зупинився і повернувся. 
Свідок ОСОБА_12 підтвердив суду, що коли його знайомий ОСОБА_6 узяв повербанк, потерпілий відразу ж спитав за гроші, на що ОСОБА_13 ( ОСОБА_6 ) відповів, що зараз зніме кошти і принесе. Також пояснив, що як тільки засуджений пішов, не сплативши кошти, потерпілий відібрав його (свідка) милиці і сказав, що допоки ОСОБА_6 не принесе кошти, милиці він не отримає. 
Отже, кожен із зазначених свідків виклав свою частину обставин вчинення протиправних дій засудженого, безпосередніми свідками яких вони були, тобто про які вони були обізнані. Підстав вважати ці показання сумнівними, як про це йдеться у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.
Вказаними обставинами спростовується версія засудженого про те, що потерпілий віддав йому добровільно ОСОБА_9 , погодившись на пропозицію отримати за нього кошти пізніше.
Положеннями ст. 186 КК визначено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у  присутності потерпілого (власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно) та\або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що ці особи помітили і  розуміють сутність її злочинних дій, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном. Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.
Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом є поява у винного реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Відповідно до ст. 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. 
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_6 вихопив у потерпілого з рук повербанк, після чого потерпілий, висловив вимогу заплатити за товар, однак засуджений, розуміючи сутність своїх злочинних дій, спрямованих на відкрите викрадення чужого майна, з місця злочину втік. Хоча ОСОБА_6 і сказав ОСОБА_8 , що йде за грошима, проте для потерпілого з моменту вилучення у нього повербанка був очевидним протиправний характер дій засудженого, саме тому він вимагав відразу сплатити кошти, кричав услід зупинитись і повернутися. Після зникнення ОСОБА_14 відібрав милиці у знайомого засудженого як спосіб гарантування повернення коштів, а після прибуття працівників поліції написав заяву про проведення перевірки за фактом саме відкритого заволодіння його повербанком візуально знайомим на ім`я ОСОБА_15 . 
Вказані обставини свідчать про те, що потерпілий добровільно не передавав повербанк засудженому, що є обов`язковою ознакою шахрайства. Фактично засуджений, вилучаючи у потерпілого його майно, з самого початку діяв проти волі останнього, а отже добровільної передачі майна не було.
Твердження сторони захисту про те, що допитані у судовому засіданні свідки достовірно не бачили як сталася подія, не бачили погроз з боку ОСОБА_6 , або застосування ним фізичної сили до потерпілого, не чули змісту їх спілкування, а відтак їх показання є сумнівними та не підтверджують саме відкритого заволодіння чужим майном є необґрунтованими. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження зазначені свідки перебували поряд з місцем події й безпосередньо бачили як ОСОБА_6 , попри те, що потерпілий просив віддати гроші за товар, вимагав зупинитись і повернутись, пішов з базару. Що стосується того, що свідки не чули й не бачили погроз з боку ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_8 , то така кваліфікуюча ознака як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або погроза застосування такого насильства засудженому інкримінована не була. Про зазначені обставини не свідчив і потерпілий. 
Твердження ОСОБА_6 про те, що в судовому засіданні попри його клопотання не було допитано четвертого свідка, є надуманими.
Згідно з даними на цифровому носії інформації, на якому за допомогою технічного засобу зафіксовано перебіг проведення судового засідання, 22 червня 2023 року під час вирішення питання про необхідність повторно викликати до суду ОСОБА_16  - свідка сторони обвинувачення, ОСОБА_6 заявив, що взагалі не знає, що це за свідок, а у подальшому 14 вересня 2023 року у судовому засіданні сторона захисту заявила клопотання не допитувати вказаного свідка, а обмежитись, свідченнями, вже наданими у кримінальному провадженні. Прокурор також не наполягала на допиті вказаного свідка, а тому суд ухвалив не допитувати свідка ОСОБА_16 .
Усупереч твердженням у касаційних скаргах упродовж розгляду провадження суд з`ясував усі обставини, які належать до предмета доказування, і відповідно до встановлених фактичних обставин, з урахуванням змін, унесених апеляційним судом, правильно кваліфікував суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК.
При виборі засудженому заходу примусу суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки скоєного, особу засудженого, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин протилежного змісту, й дотримуючись принципу індивідуалізації відповідальності, призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК. 
Вирок суду не суперечить положенням ст. 374 КПК.
Крім того, доводи сторони захисту про незаконність засудження ОСОБА_6 , неправильну кваліфікацію його дій, наявність суперечностей у показаннях потерпілого та свідків перевірялись апеляційним судом, який залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, належним чином умотивувавши своє рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає статтям 370, 419 КПК.
Істотних порушень норм матеріального та процесуального права у кримінальному провадженні при його перегляді судом касаційної інстанції не встановлено, а тому відсутні передбачені ч. 1 ст. 438 КПК підстави для скасування оскаржених вироку та ухвали. 
Отже, подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3