КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                                                    
Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/10491/2024
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                  Справа № 369/6615/23
 
04 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді      - Кулікової С.В.
суддів                           - Музичко С.Г. 
                                      -  Болотова Є.В.
при секретарі               -  Кіпрік Х.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційноюскаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Волчка А.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів у вихованні дитини,-
 
в с т а н о в и в:
 
У травні 2023 року ОСОБА_2 , в особі представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів у вихованні дитини.
Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 30 червня 2012 по 22 липня 2014 року перебували у шлюбі. За час перебування у шлюбі у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Починаючи з 22 липня 2014 року до 29 березня 2019 року, малолітній ОСОБА_3 проживав з матір`ю відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2014 року.
Починаючи з 29 березня 2019 року, дитина проживала з батьком, ОСОБА_1 всупереч вищезазначеного рішення суду, за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 758/6113/19 залишено в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року, яким місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , визначено разом із його батьком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Починаючи з 29 березня 2019 року до нині, ОСОБА_2 систематично намагалася та намагається зустрічатися з сином, ОСОБА_5 , для реалізації свого права на безперешкодне спілкування з сином, проте батько ОСОБА_1 , постійно перешкоджав та перешкоджає їй у цьому.
ОСОБА_2 , просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4  та визначити спосіб її участі у спілкуванні та вихованні сина шляхом:
-безперешкодного спілкування 2 (два) рази на тиждень, в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву) кожного вівторка та в період часу з 10:00 години до 12:00 години (по Києву) кожної неділі з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, без особистого втручання батька, його дружини ОСОБА_6 та інших осіб, у спілкування матері з сином;
-безперешкодного спілкування 1 (один) раз на тиждень в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву), кожний четвер, з дитиною та психологом, засобами відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, без особистого втручання батька, його дружини ОСОБА_6 та інших осіб, у спілкування матері, сина та психолога; при спілкуванні матері з сином за допомогою телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom матері, дозволяється залучати до даних розмов рідну сестру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його рідну бабусю та тітку;
-особистого контакту дитини з матір`ю протягом не менш, як 4 (чотирьох) днів, при приїзді матері до України (за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 3 (три) дні до приїзду), з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням розпорядку дня дитини, без участі та присутності батька;
-спільного відпочинку щорічно не менше 30 (тридцяти) календарних днів влітку під час літніх канікул та не менше 7 (семи) календарних днів взимку під час зимових канікул, за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 7 (сім) днів, в місцях, які обиратиме мати для такого відпочинку (з правом виїзду за кордон) та без присутності батька;
-встановлення чергування між батьками, святкування дня народження дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року: парний рік дитина зустрічає день народження із матір`ю (за місцем на вибір матері), непарний рік із батьком (за місцем на вибір батька). При цьому кожний із батьків, якщо дитина зустрічає день народження не з ним, має право на відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та/або встановлення телефонного контакту, а також кожний із батьків має право надсилати подарунки дитині (поштовим відправлення, кур`єрською доставкою, тощо).
Зобов`язати ОСОБА_1 :
- повідомляти ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання, щомісяця не пізніше 5 (п`ятого) календарного дня поточного місяця на офіційну електронну пошту ОСОБА_2 :  ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-встановлювати, телефонний та/або відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom, між матір`ю та дитиною, та матір`ю дитиною і психологом відповідно до визначеного способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина;
-на момент початку особистого контакту та спільного відпочинку матері з сином, щоб дитина знаходилася за місцем її проживанням визначеним судом ( АДРЕСА_1 ).
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2023 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1  не чинити перешкоди  ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено способи участі  ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  шляхом:
- безперешкодного спілкування 3 (три) рази на тиждень, в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву) кожного вівторка та четверга, та в період часу з 10:00 години до 12:00 години (по Києву) кожної неділі з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, з можливістю залучення дитячого психолога, без особистого втручання батька.
При спілкуванні матері з сином за допомогою телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина матері, дозволяється залучати до даних розмов рідну сестру ОСОБА_3, ОСОБА_8 , його рідну бабусю та тітку;
- особистого контакту дитини з матір`ю протягом не менш, як 4 (чотирьох) днів, при приїзді матері до України (за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 3 (три) дні до приїзду), з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням розпорядку дня дитини, без участі та присутності батька;
- спільного відпочинку щорічно не менше 30 (тридцяти) календарних днів влітку під час літніх канікул та не менше 7 (семи) календарних днів взимку під час зимових канікул, за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 7 (сім) днів, в місцях, які обиратиме мати для такого відпочинку (з правом виїзду за кордон) та без присутності батька;
 -встановлення чергування між батьками, святкування дня народження дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року: парний рік дитина зустрічає день народження із матір`ю (за місцем на вибір матері), непарний рік із батьком (за місцем на вибір батька). При цьому кожний із батьків, якщо дитина зустрічає день народження не з ним, має право на відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та/або встановлення телефонного контакту, а також кожний із батьків має право надсилати подарунки дитині (поштовим відправлення, кур`єрською доставкою, тощо).
Зобов`язано ОСОБА_1 :
- повідомляти ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання, щомісяця не пізніше 5 (п`ятого) календарного дня поточного місяця на офіційну електронну пошту ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- встановлювати, телефонний та/або відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина, між матір`ю, дитиною та психологом відповідно до визначеного способу участі ОСОБА_2  у спілкуванні та вихованні сина;
- на момент початку особистого контакту та спільного відпочинку матері з сином, щоб дитина знаходилася за місцем її проживанням визначеним судом ( АДРЕСА_1 ).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   витрати на правничу допомогу в розмірі 55 800,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 220,81 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року заяву ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2023 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що дана справа не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області, оскільки відповідач не був зареєстрований за адресою, яку вказала позивач у позові.
Посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим був позбавлений можливості подати відзив на позов та докази, які повністю спростовують доводи позивача.
Зауважував, що з початком бойових дій на території України, він був вимушений разом із сином переїхати до іншої країни на тимчасове місце проживання за для безпеки сина, а саме у Болгарію, про що позивач була обізнана.
Вказував на те, що дитина сама не бажає спілкуватися з матір'ю, і вказана обставина встановлена рішеннями судів, де позивач також приймала участь.
Також вказував, що витрати на правову допомогу є завищеними і сума компенсації цих витрат не є співмірними із складністю справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду. Також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн. Вказував, що відповідач фактично позбавив позивача можливості спілкуватися з сином, тому вказані дії призвели до того, що формування ставлення дитини до матері відбувається лише за психологічним впливом відповідача, який має вкрай неприязні стосунки із позивачем. 
В судове засідання 04 вересня 2024 року учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, тому колегія суддів, враховуючи, що представник позивача та відповідач надали свої пояснення у судовому засіданні 28 серпня 2024 року, вважала можливим провести розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 з 30 червня 2012 по 22 липня 2014 року, що підтверджується рішенням Подільського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу від 22 липня 2014 року у справі № 758/7090/14 (т.1 а.с.15).
За час перебування у шлюбі у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Починаючи з 22 липня 2014 року до 29 березня 2019 року, малолітній ОСОБА_3 проживав з матір`ю відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2014 року у справі № 758/7090/14.
Рішенням Подільського районного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 758/11957/18 місце проживання дитини ОСОБА_3 змінено на місце проживання: АДРЕСА_2 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі №758/6113/19, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , визначено разом із його батьком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яке залишено без змін в частині Постановою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року.
Відповідно до відповіді Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за № 436/109/1400/22 на адвокатський запит за вх. №55 від 07 лютого 2022 року заяв ОСОБА_2 з письмовими зверненнями до ОСОБА_1 та до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Подільської районної державної адміністрації з підтвердженням їх відправки від 08 квітня 2019 року, 12 квітня 2019 року, 18 квітня 2019 року, 26 квітня 2019 року, заяви ОСОБА_1 про відмову від проходження медіації проекту договору про визначення місця проживання дитини, умов утримання та участі батьків у вихованні із підтвердженням направленням та отримання ОСОБА_1 листів ОСОБА_2 до ОСОБА_1 надісланих на його електронну адресу та повідомлень надісланих у месенджері актами про недопущення посадових осіб органу опіки та піклування до обстеження умов проживання від 18 лютого 2022 року та 05 вересня 2022 року; відповідей відділення поліції №4 Бучанського районного управління поліції в Київській області від 05 січня 2023 року за вих. №26, від 20 січня 2023 року за вих. №192, від 23 березня 2023 року за вих. №823, від 24 березня 2023 року за вих. №831 судом встановлено, що починаючи з квітня 2019 року ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 05 грудня 2022 року за вих. № 1736/02-26 на адвокатський запит від 28 листопада 2022 року, заяви про зникнення дитини ОСОБА_2 від 30 листопада 2022 року, відповіді відділення поліції №4 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області від 07 грудня 2022 року за вих. № 2760, довідкою про результати проведення перевірки від 06 грудня 2022 року протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 березня 2023 року, пояснення ОСОБА_2 від 24 березня 2023 року, відповіді Бучанського районного управління поліції в Київській області від 24 березня 2023 року за вих. №831, адвокатського запиту за вих. № 118/03-2023 року від 24 березня 2023 року, відповіді служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 30 березня 2023 року за вих. № 245, відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 14 квітня 2023 року на адвокатський запит № 144/04-2023 від 11 квітня 2023 року судом встановлено,  ОСОБА_1  з метою створення перешкод у спілкуванні матері, ОСОБА_2 з сином неодноразово надає неправдиву інформацію представникам служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, поясненням ОСОБА_2 від 01 вересня 2023 року, відповіддю Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 07 вересня 2023 року за вих. № 660, довідки з ТОВ «Заклад освіти «АСТОР», відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30 серпня 2023 року за вих. №91-41560/18/23 судом встановлено ОСОБА_1  далі продовжує створювати перешкод у спілкуванні матері, ОСОБА_2 з сином, шляхом перетину дитиною, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону 22 серпня 2023 року та ненадання жодної інформації щодо дитини, що підтверджується листуванням ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на його електронну адресу.
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Акту обстеження умов проживання від 14 березня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , та Акту оцінки потреб особи від 14 березня 2023 року для дитини існують всі належні умови проживання. У Республіці Німеччина ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 де для дитини існують всі належні умови проживання. Позивач працевлаштована на підприємстві «Шнайдер Транспорте» та належно здійснює свій обов`язок по утриманню малолітньої дитини.
Починаючи з квітня 2019 року батько дитини самостійно прийняв рішення про обмеження в спілкуванні матері з дитиною.
З наданого суду висновку про встановлення участі матері гр. ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що затверджено рішенням №167 виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі матері ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік спілкування з дитиною: кожного вівторка з 18.00 години до 20.00 години, кожної неділі з 10.00 години до 12.00 години, кожного четверга з 18.00 години до 20.00 години, засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Telegram, Zoom, спільного відпочинку щорічно 30 календарних днів влітку та 7 календарних днів взимку під час канікулярного періоду за бажанням дитини, в інші дні за домовленістю з батьком та бажанням дитини.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини ґрунтується на законі, оскільки встановлено, що батько дитини самостійно прийняв рішення про обмеження в спілкуванні матері з дитиною. Мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначаючи способи участі матері у вихованні дитини у спосіб:безперешкодного спілкування з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, з можливістю залучення дитячого психолога, без особистого втручання батька; особистого контакту дитини з матір`ю протягом не менш, як 4 днів, при приїзді матері до України, з урахуванням розпорядку дня дитини, без участі та присутності батька; спільного відпочинку щорічно не менше 30 календарних днів влітку під час літніх канікул та не менше 7 календарних днів взимку під час зимових канікул, за умови попереднього повідомлення батька дитини , в місцях, які обиратиме мати для такого відпочинку (з правом виїзду за кордон) та без присутності батька; встановлення чергування між батьками, святкування дня народження дитини, суд виходив з того, що такі способи участі у вихованні та спілкуванні жодним чином не порушує принцип рівності прав батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. При цьому, суд першої інстанції, визначаючи саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини, виходив із якнайкращого забезпечення інтересів малолітнього сина сторін.
Крім того, суд вважав за можливим задовольнити вимоги позивача про зобов`язання відповідача: повідомляти ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання; встановлювати, телефонний та/або відеозв`язок; на момент початку особистого контакту та спільного відпочинку матері з сином, щоб дитина знаходилася за місцем її проживанням визначеним судом ( АДРЕСА_1 ).
Колегія суддів не в повній мірі погодилася з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100).
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц, провадження
№ 14-199цс19).
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
 
Щодо вирішення вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у виховані дитини
Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Позов про усунення перешкод - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.
Задовольняючи позовні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд першої інстанції виходив з їх доведеності. 
Врахувавши всі обставини даної справи, пояснення сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач чинить перешкоди щодо спілкування матері з сином.
 
Щодо вирішення вимог про визначення способу участі у виховані дитини
Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , зокрема просила визначити їй такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином: -безперешкодного спілкування 2 (два) рази на тиждень, в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву) кожного вівторка та в період часу з 10:00 години до 12:00 години (по Києву) кожної неділі з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, без особистого втручання батька, його дружини ОСОБА_6 та інших осіб, у спілкування матері з сином; -безперешкодного спілкування 1 (один) раз на тиждень в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву), кожний четвер, з дитиною та психологом, засобами відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, без особистого втручання батька, його дружини ОСОБА_6 та інших осіб, у спілкування матері, сина та психолога; при спілкуванні матері з сином за допомогою телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom матері, дозволяється залучати до даних розмов рідну сестру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його рідну бабусю та тітку; -особистого контакту дитини з матір`ю протягом не менш, як 4 (чотирьох) днів, при приїзді матері до України (за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 3 (три) дні до приїзду), з правом ночівлі дитини за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням розпорядку дня дитини, без участі та присутності батька; -спільного відпочинку щорічно не менше 30 (тридцяти) календарних днів влітку під час літніх канікул та не менше 7 (семи) календарних днів взимку під час зимових канікул, за умови попереднього повідомлення батька дитини на його офіційну електронну пошту:  ІНФОРМАЦІЯ_2  за 7 (сім) днів, в місцях, які обиратиме мати для такого відпочинку (з правом виїзду за кордон) та без присутності батька; -встановлення чергування між батьками, святкування дня народження дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року: парний рік дитина зустрічає день народження із матір`ю (за місцем на вибір матері), непарний рік із батьком (за місцем на вибір батька). При цьому кожний із батьків, якщо дитина зустрічає день народження не з ним, має право на відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та/або встановлення телефонного контакту, а також кожний із батьків має право надсилати подарунки дитині (поштовим відправлення, кур`єрською доставкою, тощо).
Задовольняючи позов у частині вимог щодо визначення способів участі у виховані та спілкуванні дитини, суд врахував бажання матері на участь у вихованні та спілкуванні з сином та інтереси дитини.
Апеляційний суд не в повній мірі погодився з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач разом з сином перебувають за межами України, у зв'язку з воєнним станом, з метою забезпечення життя та здоров'я дитини.
В судовому засіданні 28 серпня 2024 року, яке було проведено в режимі відеоконференції за клопотанням відповідача, ОСОБА_7 пояснив, що він не має бажання спілкуватися із матір`ю;  бачив матір десь 6-7 років тому.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у цій справі важливе значення має думка дитини, яка на час вирішення спору досягла одинадцятирічного віку та може вільно висловити свої погляди щодо вирішенні питань, які стосуються її життя. Позиція матері стосовно побачень з дитиною лише на її умовах не призведе до покращення стосунків між матір`ю та сином. Тому повне задоволення вимог ОСОБА_2 не відповідатиме якнайкращим інтересам ОСОБА_7 , який у такому віці може сам визначитися з ким проводити дозвілля.
Водночас участь матері у вихованні дитини має бути обов`язковою, тому колегія суддів, враховуючи обставини даної справи та думку дитини, вважає необхідним визначити, на час дії воєнного стану, спосіб участі матері у вихованні сина шляхом безперешкодного спілкування 3 (три) рази на тиждень, в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву) кожного вівторка та четверга, та в період часу з 10:00 години до 12:00 години (по Києву) кожної неділі з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, з можливістю залучення дитячого психолога, без особистого втручання батька.При спілкуванні матері з сином за допомогою телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина матері, дозволяється залучати до даних розмов рідну сестру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його рідну бабусю та тітку.
Колегія суддів вважає, що саме такий спосіб відповідає розумному балансу участі матері у вихованні дитини та якнайкращим інтересам ОСОБА_7 з урахуванням довготривалої відсутності матері у спілкуванні з сином, його віку та дотриманням його режиму дня та відпочинку. Такий спосіб участі матері у вихованні сина не суперечитиме інтересам дитини.
При цьому, колегія суддів зауважує, що мати не позбавлена права, за наявності правових підстав, звернутися до органів опіки та піклування або до суду з вимогами про зміну способу її участі у вихованні дитини.
 
Щодо вимог про надання інформації стосовно дитини
У позові ОСОБА_2 також просила зобов?язати відповідача повідомляти її про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання, щомісяця не пізніше 5 (п`ятого) календарного дня поточного місяця на офіційну електронну пошту ОСОБА_2 :  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з частиною першою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті) та відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. 
Таким чином, зобов`язання відповідача як батька дитини повідомляти матері про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складовою контакту з дитиною, в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, на думку апеляційного суду, повідомлення матері про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого висновку про задоволенні позову в частині вимог про надання позивачеві інформації стосовно сина.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 встановлювати, телефонний та/або відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина, між матір`ю, дитиною та психологом відповідно до визначеного способу участі ОСОБА_2  у спілкуванні та вихованні сина, оскільки це забезпечить налогодження спілкування між матір'ю та сином,який протягом багатьох років через неприязні стосунки між батьками позбавлений можливості спілкування з матір'ю.   
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на наступне.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена  з  таким  розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив останню відому адресу відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_4
Ухвалою суду від 08 травня 2023 рокувідкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Копія ухвали про відкриття провадження та позов було направлено на адресу відповідача зазначену в позові, однак відомості про отримання копії ухвали в матеріалах справи відсутні.
Відсутні в матеріалах і відомості про отримання відповідачем повістки про виклик до суду.
Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення відповідача про розгляд справи. Відсутні відомості про отримання ним позовної заяви та ухвали про відкриття провадження по справі.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, наявні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, пропорційно розміру задоволених вимог.
Так, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненнюсудовий збір у розмірі 1 610,41 грн., а з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір  у розмірі 2 817,75 грн.
 
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 зазначено, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Верховний Суд у додатковій постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначив, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У позовній заяві зазначено розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 70 000, 00 грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Позивачем подано договір про надання правової допомоги № 11/11-2021 від 11 листопада 2021 року, рахунок на оплату № 34 від 29 грудня 2022 року; квитанцію №35 від 05 січня 2023 року, квитанцію №93 від 13 січня 2023 року; платіжну інструкцію № 35842413SB від 16 січня 2023 року; платіжну інструкцію № 35678845SB від 06 січня 2023 року; рахунок на оплату № 35 від 02 червня 2023 року; квитанцію від 09 червня 2023 року; платіжну інструкцію № 09/06/2023 від 09 червня 2023 року; акт наданих послуг №32 від 05 грудня 2023 року на суму 55 800,00 грн.
В суді апеляційної інстанції представник позивача просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 23 000 грн.
Враховуючи характер правовідносин у цій справі, є часткове задоволення позову та апеляційної скарги, з урахуванням принципу пропорційності апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 22 500 грн., в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій.
Керуючись  ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  задовольнити частково.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів у вихованні дитини задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_1  не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити на час дії воєнного стану наступний спосіб участі  ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  шляхом:
- безперешкодного спілкування 3 (три) рази на тиждень, в період часу з 18:00 години до 20:00 години (по Києву) кожного вівторка та четверга, та в період часу з 10:00 години до 12:00 години (по Києву) кожної неділі з дитиною засобами телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, з можливістю залучення дитячого психолога, без особистого втручання батька.При спілкуванні матері з сином за допомогою телефонного та/або відеозв`язку з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина матері, дозволяється залучати до даних розмов рідну сестру ОСОБА_3, ОСОБА_8 , його рідну бабусю та тітку.
Зобов`язати ОСОБА_1 : повідомляти ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини, місце її перебування, про результати її навчання, щомісяця не пізніше 5 (п`ятого) календарного дня поточного місяця на офіційну електронну пошту ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; встановлювати, телефонний та/або відеозв`язок з використанням програм WhatsApp, Skype, Telegram, Zoom та інших програм якими користується дитина, між матір`ю, дитиною та психологом відповідно до визначеного способу участі ОСОБА_2  у спілкуванні та вихованні сина.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   витрати на правничу допомогу в розмірі, понесені у суді першої інстанції у розмірі 22 500 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.  
Стягнути із ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 610,41 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  2 817,75 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішеннязазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий:                                     Судді: