ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/20959/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі №160/20959/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-      

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення позивача з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення позивача з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороді передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я, виходячи з мого грошового забезпечення позивача з урахуванням щомісячно додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я, виходячи з грошового забезпечення позивача з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороді передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питанні деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві надбавки за проходження військової служби розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві, надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошового забезпечення військовослужбовця за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення військовослужбовця відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечені військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року справі № 826/6453/18) за період з 26.02.2022 року по 09.02.2023 року із використанні показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 рок 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 22 днів, 2023 рік за 30 днів; грошової компенсації за невикористані 28 днів відпуски як учаснику бойових дій; надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразові виплати - грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 рок грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 25 днів, 2023 рік за 30 днів; грошову компенсацію за невикористані 28 днів відпуски як учаснику бойових дій; надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Позивачеві надано п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:
- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням норм ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у ньому викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами - з 1 січня 2020, 2021, 2022 та 2023 років складає 2102 гривні та зазначити про докази, що їх підтверджують, у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;
- доказів того, що відповідачем не було нараховано та не виплачено позивачеві, а саме: 1) грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки (надати копії відповідних рапортів позивача); 2) надбавку за проходження військової служби у розмірі 65 % із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту (надати копії розрахункових листів про нараховану та виплачену суму грошового забезпечення за спірний період із зазначеннями їх складових), у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст. 169 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачеві, виходив з того, що останнім не виконано вимоги ухвали суду від 11.09.2023 року, а саме, адміністративний позов не оформлено відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст.160 та ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (не зазначено у ньому виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимог) та не надано доказів того, що відповідачем не було нараховано та не виплачено позивачеві: грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки; надбавку за проходження військової служби у розмірі 65 % із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року та відповідного тарифного коефіцієнту.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без руху та, відповідно, повернення позовної заяви, з огляду на таке.
Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто (який саме суб`єкт владних повноважень) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень.
Позивач в позовній заяві виклав зміст бездіяльності Військової частини, описав, у чому полягало порушення його прав та пояснив, яким чином і чому бездіяльність відповідача зачіпають його права.
Зміст позовної заяви викладений в обсязі, з якого цілком можливо визначити характер спірних правовідносин і з дотриманням установленого процесуальним законом порядку ухвалити одне із рішень, продиктованих їхнім змістом.
Так, зі змісту позовної заяви цілком зрозуміло вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненарахування йому певних складових грошового забезпечення під час проходження ним військової служби, тому в даному випадку суд першої інстанції виключно з формальних підстав дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху і в подальшому про її повернення через неконкретизовані позовні вимоги.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що нечітке формулювання позовних вимог не є підставою в будь-якому випадку для повернення позовної заяви позивачеві, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обґрунтованими.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість обов`язком суду є подальше встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, що має місце вже під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, що потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті, покладання на позивача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі обов`язку щодо надання конкретних доказів є передчасним та необґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №420/3952/20.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі №160/20959/23 - скасувати.
Справу № 160/20959/23 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко